15 



365 



Rende, som tager sin Begyndelse nedenunder den overhængende Ledknub og aabenbart 

 har tjent til Leje for den i Underkjæhekanalen indtrædende Nerve og de den ledsagende 

 Kar, fører i skraa Retning hen til den. Fra den bageste Del af denne Rende løber en 

 anden, mange Gange smallere skraat nedad og fortil hen til Kammen, som danner Grændsen 

 mellem Kjæbens opstigende og horisontale Gren; her sænker den sig ned i Benmassen og 

 gjennemborer tunnelformigt Kammen for derpaa at udmunde gjennem et lille Hul paa den 

 anden Side af den. Det samme har Owen i et Tilfælde iagttaget hos Mylodon robustits, 

 medens Renden hos det andet Individ skar sig ned gjennem selve Kammens Overflade 1 ), 

 og der kan saaledes ikke lægges videre Vægt paa denne Forskjel i dens Løb. Da Spidsen 

 er brækket af begge Muskeludvæksterne, kan deres Størrelse og Form kun angives til- 

 nærmelsesvis; men efter Resterne af dem at dømme have de rimeligvis raget temmelig 

 højt op over Ledknuhbene, fra hvilke de ere skilte ved et Indsnit af en lille Fingers Brede. 

 Som sædvanlig hos hele Dovendyr-Gruppen udsender Underkjæhekanalen en Sidegren, som 

 udmunder paa Ydersiden af Kjæben, og den aabner sig her et lille Stykke bag ved den 

 bageste Tand. Ledknuhbene (condyli) ere dobbelt saa lange tværs over udenfra indad som 

 forfra bagtil, og have derhos en lidt skraa Stilling, idet deres indad vendende Del rager 

 lidt mere bagtil end den udad vendende; de ere ovenpaa næsten flade i den Del, som 

 nærmest passer til Tindingebenenes Glenoidalhuler; først helt indad ved deres indre Hjørne 

 hvælver deres Overflade sig lidt. Deres forreste Rand er noget buet; Bagranden derimod 

 ikke; udenfra indad have de et Tværmaal af 50, forfra bagtil af 26 Millimeter. Vinkel- 

 udvæksten endelig er forholdsvis lille, navnlig meget mindre end hos Mylodon robustus; 

 den rager bagtil kun henimod 30 Millim. ud over Ledknubbens Perpendikulær, og dens 

 bageste Hjørne er vel bøjet lidt opad, men tillige noget afrundet. 



Det staar tilbage at omtale Tænderne. Der mangler ikke en eneste af dem; de 

 sidde alle sintrede urokkeligt fast i deres Tandhuler, og fraregnet, at der kan være gaaet 

 en ubetydelig Flise af enkelte iblandt dem, eller være nogle faa Smaasprækker i andre, cre 

 de vel bevarede. Tandsættet maa kaldes svagt i Forhold til Dyrets Størrelse; der er fire 

 Tænder paa hver Side i Overmunden og ligesaa mange i Undermunden, Tandformlen er 

 altsaa Alle Tænderne have flade Kroner, hvis Tyggeflader ved Slid ere blevne svagt 

 fordybede indad mod deres Midte, og bortset fra det ringere Antal Tænder i Overkjæben 

 slutter Tandsættet sig iøvrigt nærmest til JI/?//o(fo?(-Slægtens. 



Tandrækken i Overkjæbebenet 2 ) har kun en Længde af 116 Millimeter; Afstanden 

 fra den forreste Tand til Midten af Mellemkjæbens Forrand er derimod 150 Millimetre, og 

 Tandrækken sidder saaledes langt tilbage i Munden; Tænderne ere tre til fire Millimetre 

 fjærnede fra hinanden og rage udad til mere frem af Tandhulerne end indad mod Ganen, 



') Description of the Skeleton of an Extinct Gigantic Sloth, Mylodon robust us. London. 1842. S. 32 — 33. 

 2 ) Tab. 1 og Tab. II, Fig. 2. 



