1 ( J 



369 



mærke; thi det er ellers en, som det synes, last Regel, at Kæmpedovendyrene have en 

 Tand fier paa hver Side i Over- end i Underkjæben, uanset de Forskjelligheder i Form og 

 Stilling, som deres Tænder iovrigt frembyde 1 ), og end ikke den nysnævnte Coelodon gjor 

 nogen Undtagelse, thi medens Tallet af Tænderne i Overkjæben er formindsket til i, er 

 der samtidigt ogsaa faldet en Tand bort i Underkjæben, og Tandformlen er saaledes, som be- 

 kjendt, ~. 



Den her beskrevne Hovedskal er ganske vist den første nogenlunde fuldstændige, 

 som hidtil vides at være fundet af det paagjældende Dyr, og det er først gjennem dette 

 Fund , at vi have lært dets mærkelige og afvigende Bygning at kjende. Men naturligvis er 

 det ikke derfor sagt, at der ikke allerede tidligere kunde være fundet Dele af lignende 

 Hovedskaller, som man, uden at gjøre sig Betænkeligheder derved, havde henført til andre 

 Slægter, enten fordi det var Underkjæber, som ikke afveg synderlig fra de tilsvarende hos 

 visse andre Kæmpedovendyr, eller fordi de Beskadigelser, Kranierne havde lidt, havde berøvet 

 dem hvert Spor af Slægtens karakteristiske Særkjender; og hvis jeg har Bet i at henføre 

 den af Dr. Lausen sendte Underkjæbe til samme Dyr som selve Kraniet, har der unægtelig 

 allerede i mange Aar foreligget et Fund, med Hensyn til hvilket en Formodning, at det 

 virkelig kunde være Tilfældet, under alle Omstændigheder maa siges at ligge meget nær. 

 Jeg tænker herved paa en næsten fuldstændig Underkjæbe, som Darwin fandt paa Hejsen 

 med « Beagle« tæt ved Foden af en Klint, Punta Alta kaldet, ved Bahia Bianca i Patagonien, 

 og paa hvilken Owen har grundet en egen Myhdon- Art, Mylodon darwinii 2 ). Selv om 

 Sagen ikke i andre Henseender har større Betydning, maa den i alle Fald være afgjørende 

 for Valget af det Artsnavn, Typen for den ny Slægt skal bære, og det bliver derfor nød- 

 vendigt her at gaa ind paa den. 



Efter den Beskrivelse og de Afbildninger at dømme, som Owen har givet af denne 

 Underkjæbe 3 ) har den nemlig en højst paafaldende Lighed med den, der formentlig horer 



') I alle. Fald danner Grypothei iet den eneste sikkre Undtagelse fra denne Regel. Som bekjendt ei- 

 der fundet en enkelt Underkjæbegren af en Lestodon med fem Tænder; den Forsker, som bar 

 beskrevet den, mener, at den tilhører Lestodon armatus, og anser den femte (bageste) Tand for over- 

 tallig, anser den altsaa for en tilfældig Anomali. Er Kjæbegrenen med Hetle henført til det nævnte 

 Dyr, er der altsaa egenlig ikke nogen virkelig Undtagelse fra Reglen tilstede. Skulde det derimod 

 vise sig, at Kjæbegienen har tilhørt en, vel nær beslægtet, men forskjellig Form, er der jo vistnok 

 Grund til at antage de fem Tænder for det normale Tal; men det maa da heller ikke overses, at 

 der ikke foreligger det mindste Stykke af en til den femlande.de Underkjæbegren svarende Over- 

 kjæbe, og at man derfor heller ikke véd noget om, hvor mange Tænder den har baaret. Det er da 

 i alle Fald ikke umuligt, at der hos det paagjældende Dyr kunde vise sig en Forøgelse af Over- 

 kjæbens Tænder lige saa vel som af Underkjæbens, saa at Reglen kunde staa ved Magt ogsaa i dette 

 Tilfælde. 



2 ) Darwin, Ch., Zoology of the Voyage of H. M. S. Lieagle. Part I. Fossil Mammalia by R. Owen. 



London. 1840. S. 68. 

 a ) L. c. PI. XVIII og XIX. 



W 



