(i 



yngel; men disses relie Natur erkjendes ofle ikke strax, ikke forend de, alt som Sendingerne 

 komme ind i Aarenes Lob, gjentage sig i mere udviklede Exemplarer, eller de gjenfindes i 

 en endnu mere fremskreden, og derfor allerede ændret, Skikkelse i Maven lios pelagiske 

 Rovfiske, der have kunnet hente dem i de noget dybere Vandlag, hvori de midlertidigt leve. 

 Som fuldvoxne opholde disse samme Fiske sig muligvis i Regelen endnu dybere, i det 

 «abyssale» eller vel endog i det « benthale » Bælte, og vore Studier af Overfladens Smaa- 

 liske kommer derved til at række Haanden til de i den sidste Tid iværksatte Forsøg paa 

 at gjennemtrænge selve Afgrundsdybets Hemmeligheder. Det kan her være os mindre 

 væsentligt, at vi endnu ikke kunne og maaske aldrig ville kunne trække skarpe Grænser 

 mellem Begreberne «littoral», »pelagisk« og «abyssal». Det er ikke nødvendigt at gjen- 

 drive den noget frivole Indvending, at en «pelagisk» eller «abyssal» Fisk bliver «littoral», 

 naar den — som det f. Ex. har været Tilfældet med Malacoceplialus lævis og Coryphænoides 

 norvegicus, med Vaagmæren og med Klumpfisken ■ — en Gang imellem driver op ved 

 Skagens Pynt eller fanges i Nærheden af et andet Punkt ved vore Kyster. Vanskeligheden 

 ligger snarere deri, at der er andre Fiske, om hvilke det endnu ikke er let at afgjøre, om 

 de skulle betragtes som tilhørende den pelagiske Fauna eller, paa den ene Side, den litto- 

 rale, paa den anden Side den abyssale. Makrelgedden { Scomber esox) kan være et Exempel 

 paa et Tilfælde af den første Art, Gempylus serpens paa et af den anden, og jeg vælger 

 saa meget hellere disse to Exempler, som det er Fiske, med hvilke jeg vil komme til at 

 beskæftige mig i det følgende. Slige tvivlsomme eller Overgangstilfælde ophæve imidlertid 

 ikke selve Begreberne, som vi bør holde ude fra hinanden, for saa vidt det kan ske uden at 

 paaføre Naturen Vold. Er der paa den ene Side Sammenknytninger mellem den « pela- 

 giske« og den «littorale» Fauna (Makrel, Sild f. Ex.) eller mellem den «littorale» og den 

 «abyssale» (Baandmakrel : Trichiurus), saa er Sammenhængen mellem den «abyssale» og den 

 « pelagiske », mellem det store dybe Verdenshavs Bund- og Overflade-Dyreliv dog nok saa 

 inderlig. Dyr. som man ellers vilde regne til det aabne Havs Overfladefauna, søge ikke 

 sjælden deres Føde dybt under denne (Sværdfisken og Albacoraerne f. Ex.), og Dyr, der 

 som ældre kun færdes og trives paa Bunden af det meget dybe Hav, udklækkes ofte af 

 Æg, der flyde paa Overfladen, og tilbringe deres første Livsperiode nær ved denne, en senere 

 i en vis Middeldybde, inden de synke til Bunds for stedse. De mange Former af Laxe- 

 sild (Scopelmi) — en af de Eiskegrupper, der hyppigst fanges i det Overfladen skummende 

 Slæbenet — som ere komne op fra de meget store Havdybder i Challengers» Skraber og 

 Bundslæbevaad , ere et yderligere Vink om den nøje Forbindelse mellem disse to Sider af 

 de store Verdenshaves Dyreliv. 



Det er en Selvfølge, at man tidligst stiftede Bekjendtskab med Kystfaunaen, 

 og kan der end fremdeles være meget at oplyse i denne, saa gjælder dette dog endnu 

 mere om den pelagiske Fiskefauna, som man — hvor længe end mange herben borende 

 Former have været kjendte gjennem Fiskere og Søfarende — først i de senere Tider be- 



