23 



431 



Kaptajn A.F.Andrea har i sin Tid hjembragt to smaa Holocentriner, der besidde 

 den Slægten Rhmchichtkya tillagte Karakter (Snudens Forlængelse), endog Iii en vis Over- 

 drivelse (jf. Fig. 3, Tab. II). De ere begge tagne i den tropiske Del af Atlanterhavet, den 

 ene mellem Cuba og Florida (24° 16' N. Hr., 80° 40' V. L.), den anden ud for Mellem- 

 Brasilien (19^ 30' S. Br., 37° 30' V. L.). At de ere Unger af en Holocentrum, kan ikke be- 

 tvivles, og der er for mig kun liden Tvivl om, at Arten er II. marianum C. V. Da denne, 

 som det synes, mindre hyppige Art kun er ufuldstændig kjendt — Beskrivelsen bos 

 Cuvier og Valenciennes er saa lidet udtømmende, at Günther ikke har givet den 

 Plads og Nummer blandt de diagnostiserede Arter — maa jeg begynde med at meddele en 

 Karakteristik af //. marianum som udvoxen. Den er udkastet efter to Exemplarer fra de 

 danske Antiller med en Totallængde af 140—150 Mm. fra Spidsen af Underkjæven til det 

 Punkt, hvor Halefmnens midterste Straaler træde ud af Skælklædningen. For Sammenlig- 

 ningens Skyld giver jeg jævnsides dermed en Beskrivelse af H. sogho Bl. (longipinne Ctiv.), 

 udkastet efter 7 Exemplarer paa 135 — 227 Mm., udvalgte blandt et større Antal 1 ! 



Holocentrum marianum C. Val. H. sogho Bl. 

 Legemets Højde er altid mindre end Legemets Højde er i Almindelighed 

 Hovedets Længde (maalt fra Spidsen af Under- mindre (om end ofte kun ubetydeligt) end 

 kjæven til Enden af den længste Gjællelaags- Hovedets Længde, kun bos vort aller- 

 torn); denne Hovedets Længde indeholdes største Exemplar lidt større end denne, som 

 ikke 3 Gange i Totallængden, naar Hale- indeholdes omtrent 3 (2,9 til 3,3) Gange i 

 finnen fradrages denne, men kun 2,6 til 2,8 Totallængden (denne maalt som forhen); 

 Gang; Øjets Tværmaal er en Tredjedel Øjets Tværmaal er ogsaa her omtrent en 



') Af de andre Holocentrum- Arter fra Atlanterhavet er II. hastatum C.V. (kanariske og kapoverdiske 

 Øer) den, der kommer H. marianum nærmest; den lange tredje Gatfinnestraale er et Fællesmærke 

 for dem begge, i Straaletal, Skællenes Antal i Sidelinien o. s. v. er der næppe nogen væsentlig For- 

 skjel. Den sorte Plet mellem Rygfinnens forreste Straaler (der i ovrigt ikke synes at være konstant) 

 findes jo i al Fald, som det vil ses af det følgende, hos Ungerne af H. 7iiarianum. Artsforskjellen 

 synes navnlig at være udpræget i den store Gjællelaagstorn hos II. hastatum. Den ved Ascension 

 forekommende Form [H. ascensionis) er for lidet kjendt til at den kan drages ind i Sammenligningen 

 med de andre Atlanterhavs-Arter. 



H. spinosum (Ag.) (fra Brasilien) og II. retrospinis Guich. (fra Cuba, omdobt til prospinosus 

 af Poey) (Slægten Plectrypops Gill) afvige fra de ovrige atlantiske Arter ved at have 12 Rygpig- 

 straaler (hvilket Tal dog ogsaa skal kunne forekomme hos H. hastatum). Poey har («Memorias 

 sobra la historia natural de la isla de Cuba», II, p. 155 — 59 ; «Repertorio flsico-natural de la isla de 

 Cuba», I, p 184—85 ; »Enumeratio piscium eubensium » i «Anal. Soc. espan. de Hist. Nat.« IV, p. 109—1 12) 

 beskrevet en Række cubanske Arter med 11 Rygpigstraalcr (matejuelo, osculum, perlatum, rostratum, 

 vexillarium, coruscum, brachypterum og riparium); Dommen om dem maa jeg overlade til andre; at 

 nogle af dem ere opstillede paa Unger (50 — 60 Mm.), er næppe tvivlsomt. Ogsaa ser jeg med nogen 

 Mistænksomhed paa R. sicciferum Cope fra Bahama-Øerne (Trans. Americ. Philos. Soc. XIV, p. 465), 

 især paa Grund af dens Lidenhed {2 3 U"). .leg vilde bestemme den som en ung H. marianum, forudsat 

 at. Angivelsen « tredje Gatfinnestraale naar ikke Halefinnens Grund« ikke gjælder Pi g straalcrne, men, 

 som jeg antager, tredje Ledstraale. 



