GO 



at Orcynus bliver Benævnelsen paa de store Thunlîske med Tænder paa Plovbenet, hvad enten 

 de have korte eller lange Brystfinner, Thynnus for de smaa nden Plovbenstænder. Hver 

 af disse to Grupper synes kun at omfatte faa (to?) Arter. Som Slægter have de vist- 

 nok samme Berettigelse som Auads, Cybium, Pelamys o. s. v. Til de anførte Karak- 

 terer vil man endnu kunne føje den, at Orcynerne ere skælklædte over hele eller saa 

 godt som hele Ryggen, «Thunnina»en og «Bonito»en kun paa det saakaldte «Harnisk»; 

 udenfor (bagved) dette er Huden aldeles nogen 1 ). Hvad her er sagt om Orcynernes 

 ydre Beklædning finder ogsaa sin Anvendelse paa Museets meget unge (lô 1 k Tomme lange) 

 Exemplar af en «Albacora» (Orcynus germo), i Modsætning til de mere eller mindre fuld- 

 voxne «Thunnina»er eller «Bonito»er af lignende Størrelser, som foreligge. «Harnisket» er 

 derfor vistnok hos de ægte Thynni (m.) altid en tydelig, skarpt udpræget Dannelse, 

 medens det hos mine Orcyner sandsynligvis bliver utydeligt med Alderen og altsaa har en 

 mere forbigaaende Karakter. Om i øvrigt den mere eller mindre "kortvingede » ægte Thunfisk 

 (O. thynnus) og de (mere eller mindre) «langvingede» «Albacorer» eller «Germons» kunne blive 

 staaende i Slægt sammen, som det her efter de ydre Karakterer foreløbig er forudsat, vil 

 vel nærmest være afhængigt af, hvor gjennemgribende deres anatomiske (særligt osteologiske) 

 Forskjellighcder ere. Jeg kommer senere tilbage til denne Side af Sagen , naar jeg har 

 afhandlet de «langvingede» Thunfiske- Arter, som jeg nu vil underkaste en kritisk Bevision. 



Af disse Thunfiske med lange Brystfinner, som Søfolkene i Almindelighed 

 benævne «Albacorer» eller «Albicorer», er der nemlig opstillet en hel Bække af Arter: Th. 

 alalonga, albacora^ germo, paciftcus, argentivittatus, balteatus, sibi og macropterus — maaske alt- 

 sammen kun én Art, som mest passende kunde benævnes Orcynus germo (Lac.). Jeg skal ved 

 Drøftelsen af Forholdet mellem disse Former gaa ud fra det omtalte, 15V-2 Tomme lange 

 Exemplar, der er fanget paa 5° N. Br. og 17° 40' V.L. i Atlanterhavet. Det har li Pig- 

 straaler i første Rygfinne, IX SmaaQnner bagved anden og VIII eller IX (det er aldeles vil- 

 kaarligt, om man vil sætte det ene eller andet Tal; jfr. en Bemærkning af Dr. Günther i 

 «Fische d. Südsee», p. 151) bagved Gatfinnen; denne og anden Rygfinne ere endnu, hos 

 denne unge Fisk, betydelig lavere end første Rygfinne (Forholdet er som 7: 10), uagtet 

 denne Finne er noget højere end Bugfinnerne ere lange (10 : 9); Brystfinnernes Længde (i 1 /^") 

 er lidt større end Legemets Højde (4"), men mindre end Hovedets Længde (4V2"), der 

 indeholdes 3V2 Gang i Totallængden (til Halefinnens Bugt), og de naa lidt ind under anden 



') Scomber unicolor Geoffr. (Thynnus peregrinus Coll.), der i de fleste andre Henseender synes at være 

 ganske eD Orcynus, afviger ligeledes fra Orcynerne ved at være nøgen udenfor Panseret; fra Pelamys- 

 Slægten, til hvilken den hidtil, men med Uret, har været henført, afviger den desuden ved at have 

 færre Rygpigstraaler og ved at have Vomer-Tænder. Den bør vistnok danne en egen Slægt (Orcynopsis 

 Gill). (Jfr. R. Collett i Christiania Vid. Selsk. Forh. 1879, Nr. 1, S. 20-30 og Nr. 2, S. 1—3, pi. 1). 

 Udenfor Rygpanseret er Auxis ligeledes nøgen, PeZa»»/s-Arterne (sarda og chilemis) derimod skællede. 



