69 



477 



8,<> 8,7 Gange, hos de største 9 Gange i Hovedets Længde, men Overkjævebenet naar 

 stedse omtrenl til Øjehulens Bagrand. Halefinnens Væxt synes at være proportional ined 

 Legemets almindelige Tilvæxt. Sideliniens Bugter ere ikke altid lige stærkt udprægede. 

 Ildenfor « Harnisket« er Legemet skælklædt overalt, dog er dette selvfølgelig tydeligst lios 

 det ældste Exemplar. Det synes, at under Væxten kan først den sidste, saa den næst- 

 sidste Rygpigstraale sættes til, og at Smaafinnernes Antal forøges — ved successiv Ud- 

 sondring af en eller to Straaler Ira Byg- og Gatfinnen — fra ~ til ^ . Stribernes Antal 

 og Retning er lidt variabel, men først nævnte altid ringere og sidst nævnte mindre vandret, 

 end det fremstilles paa Sc hie gel's Afbildning af P. orientalis (Fauna Japonica, pl. LU); 

 ifølge denne Kilde (p. 99 ) skulde Brystfinnerne her kun bave en Tiendedel af Total- 

 længden (Exemplaret var 18 Tommer, omtrent som C paa nedenstaaende Tabel) ; Straaletallet 

 var 18 i første Rygfinne, Smaafinnernes Antal henholdsvis VIII og VII (?). Jeg maa dog 

 (med Day, I.e., p. 253) tiltræde den af Steindachner fremsatte Anskuelse (som ogsaa 

 var C uv i er' s), at P. orientalis og chilensis ere samme Art, og kan henvise til St. s Ytringer 

 derom i « Ichthyologische Notizen», VII, S. 25 (Sitzungsber. d. Akad. d. Wiss., LVR, 1868) og 

 i «Ichthyologische Beiträge», IV, S. Il (I. c, LXXII, 1875). Han fandt Stribernes Antal at 



vexle fra 7 — 9, Bugfinnernes Længde fra 1 : 9 Va til 7 3 /4 i Forhold til Totallængden, Pig- 



vii vin 



straalernes Antal 17 — 19, Smaafinnernes "yy_yyp 5 altsaa lignende Variationer som de 

 af mig fremhævede; Hovedets Længde angives dog hos et 14" langt Expl. til knap en- 

 Fjerdedel af Totallængden, o. s. v. Foruden fra Chile besad Steindachner denne Pelamide 

 fra Central-Amerikas Vestkyst. Slægtens anden Art, P. sarda, er kjendt fra Kattegattet 

 (tilfældigt) til Nord-Amerika, Brasilien, de kanariske Øer, Middelhavet og Kap, men ikke 

 fra det indiske Hav. Hvert af de store Verdenshave har altsaa sin Art. 



Det er allerede antydet, at Scomber unicolor Geoff. {Pelamys bonaparte Fil. & Ver., 

 Thynnus peregrinus Coli.) er med Urette bleven henført til /Warøj/s- Slægten. Den afviger 

 fra denne ved første Rygfinnes lavere Straaletal (13) {Pelamys chilensis v. orientalis har 16 — 19, 

 P. sarda 22), ved at have Vomer-Tænder og ved at Huden udenfor Harnisket er nøgen 

 (skælfri). For denne Siægt kan Gill's Orcynopsis træde i Kraft, hvilket Navn for øvrigt 

 vistnok faar til Synonym samme Forfatters Gymnosarda, opstillet paa Thynnus unicolor 

 Rüpp. {Pelamys nuda Gthr.). Da der ikke foreligger mig Exemplarer hverken af Bødehavs- 

 Formen eller af den atlantiske (middelhavske), skal jeg ikke gjenoptage til Forhandling 

 det Spørgsmaal, om man har gjort Ret i at adskille dem som Arter, men kun bemærke, 

 at Klunzingers Meddelelse 1 ) om Rødehavs-Arten snarere synes at svække end at styrke 

 Troen paa dens Selvstændighed, skjønt der gjøres Rede for visse Forskjelligheder. 



Mine Erfaringer med Hensyn til de andre Thynnider havde gjort mig mistroisk 



') Synopsis der Fische des Rothen Meeres, II, S. 443 (Verliandel. d. zoolog, botan. Ges. Wien. XXI). 



