480 



72 



saafremt disse Former ellers ere forskjellige , hvad jeg meget betvivler. Af de to af 

 Günther («Fische d. Südsee »i publicerede Skitser slemmer Parkinson's bedre end 

 Garrett s med hvad der her foreligger mig, særligt i Henseende til Halefinnens og 

 Hovedets Form, det skjulte Overkjæveben (dette er tværtimod synligt paa G. s); derimod 

 stemmer Sideliniernes Løb paa Andrea's Skitse bedre med Garrett's Figur. Solander's 

 Exemplar var 4 Fod, Garrett's 3, men denne ringe Forskjel synes ikke at kunne forklare 

 Afbildningernes Afvigelser fra hinanden; disse ligge snarere, som Günther antyder, i de 

 Omstændigheder, under hvilke de ere blevne til. Da vore Søfarende (Hygom og Andrea) 

 have harpuneret slige Fiske 5 — G Gange i det mindste, er det paafaldende, at de — efter 

 Günthers Sigende — ikke ere repræsenterede i nogen anden Samling og overhovedet 

 tidligere kun skulde være iagttagne ved 3 Lejligheder, alle 3 Gange i det stille Hav: paa 

 Gook's første Kejse (1769) i Poumolu-Arkipelaget, ved Loo-Ohoo-Øerne 1827 (C. sara, 

 Heechey's Reise) og nu senest, 300 (eng.) Mil Nord for Harveys 0. Der kjendes imidlertid 

 en meget nærstaaende Form fra Atlanterhavet, ved Antillerne: Poey's C. petus, der er de 

 cubanske Fiskere bekjendt under Navnet «Feto», ja endog efter Poey's Sigende skal være 

 almindelig der ved Øen 1 ); han undrer sig ogsaa over, at denne ved sin Størrelse, sin 

 Tandform og sin lille Halefinne udmærkede Art endnu kan være ubekjendt; den kan efter 

 hans Sigende blive 5 Fod lang og naa en Vægt af 90 eller endog af 150 ft. Han be- 

 skriver den efter et 1300 Mm. (lidt over 4 Fod) langt Exemplar og angiver Højden til 8 /is, 

 Hovedets Længde til 1 U af Totallængden, Øjets Tværmaal til Va af Hovedets Længde (vore 

 Exemplarer vise omtrent det samme Forhold); Overkjævebenet angives at naa næsten til 

 Øjehulens Forrand , hvilket maa forstaas om den synlige Del alene. Rygpigslraalernes 

 Antal angives kun til 23, senere dog til 25 2 ) (hos C. Solandri 26), og Gjællerne beskrives 

 «à lames doubles et réticulées». Striberne omtales ikke; derimod hedder det i «Repertorio» 

 om Ungerne: «los jôvenes tienen el cuerpo cubierto de fajas anchas longitudinales», og i 

 «Proc. Un. St. Nat. Mus.», 1879, p. 5: «In specimens of less than 3 feet the body is covered 

 with vertical bands of a vitreous lustre (glacées)». Da vore Exemplarer ere fra Atlanterhavet 

 — et af dem endog fra «Garnie Babama-Kanal», altsaa ikke langt fra Cuba, — ligger det 

 meget nær at identificere vore Søfarendes «Harracotter» med Poey's C. petus, men paa den 

 anden Side synes mig Overensstemmelsen med C. Solandri — saa vidt Kjendskabet til begge 

 Parter gaar — at være stor nok til at retfærdiggjøre Henførelsen til denne ældre Art. Fremtidige 

 Erfaringer maa afgjøre, om Atlanterhavets og Stille Havets Art er den samme, men Sand- 

 synligheden er i højeste Grad for det, efter Analogierne. Rygpigstraalernes Antal er ikke op- 

 lyst hos de Exemplarer, hvoraf vore Hoveder o. s. v. ere tagne. Til Slutning maa jeg endnu 

 gjøre opmærksom paa, at denne Acanihocybium petus eller Solandri uden Tvivl er identisk med 



') Memorias, II, p. 234. Det hedder dog i «Répertorie-», il, p. 363: «uo es (•omni]». 

 Proc. lin. St. Nat. Mus., IS79, p. 5. 



