77 



485 



er en Gaade for mig, som den har været det for andre (jfr. Bonaparte's Bemærkninger 

 i hans «'Fauna Italica»), og kan vistnok uden Skade henvises til de usikre Arter, som man 

 ikke behøver at bryde sig om. Herved vilde da de sikre Arter af Dolfmer være reducerede 

 til 2 eller 3. Hvor betydelig denne Reduktion end er, er den ikke større end i andre analoge 

 Tilfælde, som f. Ex. naar samtlige Naucrates- og Nauclerus- Arter og to Seriola- Arter, 12 i 

 alt. 1 ), ere reducerede til en: den gamle Linné'ske Naucrates ductor\ At saadanne Fejl, som 

 denne Opstilling af en hel Bække uholdbare Arter, har kunnet begaas , ligger naturligvis 

 deri, at Materialet har været for lidet til at erkjende Forbindelsen mellem Formerne, og at 

 man overhovedet ikke har været inde paa Tanken om en paa bestemt Maade fremskridende 

 Omdannelse i fysiognomisk Henseende. Den, der, for Coryphænernes Vedkommende, først 

 har hævdet denne Sammenhæng, er, som sagt, Dr. Günther. I «Fische der Südsee» 

 bemærkes endvidere: «Disse F'iske have et efter deres Alder meget forskjelligt Ud- 

 seende. Hos meget unge Exemplarer (1 — 6 Tommer) er Legemet trindt, Hovedet lige 

 højt og tykt, Øjet forholdsvis stort, meget længere end den stumpe Snude. Lidt efter 

 lidt taber Legemets Trindhed sig, Snuden bliver længere, men Rygfinnens Højde holder 

 sig omtrent ens i dens hele Længde {Lampuyus C. V.). Naar Fisken har naaet Grænsen 

 for sin Væxt, har der derimod dannet sig en høj Kam paa Hovedet, Legemet er 

 stærkt sammentrykt, og den forreste Del af Bygfinnen er lige saa høj som Legemet«. 

 «De lege midt ude paa Oceanet, og unge Fiske blive derfor ofte fangne i Slæbeneltet». 

 Det er af disse Ytringer klart, at jeg ikke længere kan meddele noget aldeles nyt ved 

 at beskrive de yngre Udviklingstrin af Corypliæna hippurus og equisetis , som vort Museum 

 i temmelig stort Antal længe har besiddet fra Atlanterhavet, takket være DHrr. Hygom, 

 Andrea o. s. v. Jeg tror dog, at lidt mere detaljerede Oplysninger om disse Udviklingstrin 

 og om den Forskjel, der allerede paa disse kan paavises mellem de to vidt udbredte Arter, 

 ville være ret kjærkomne, saa meget mere som jeg kan oplyse dem ved et Par Afbild- 

 ninger, der bedre end en Beskrivelse give en Forestilling om Dolfin-Yngelens fra de fuld- 

 voxne Fiskes saa yderst forskjellige Fysiognomi. Som Indledning tillader jeg mig dog at 

 forudskikke en Karakteristik af de to oftnævnte Arter, saaledes som den har stillet sig for 

 mig ved Undersøgelsen af det foreliggende Materiale; at ingen af Arterne er tilstede i 

 meget store Exemplarer, har jeg allerede omtalt. 



Corypliæna equisetis L. Corypliæna hippurus L. 



kan have 5 1 — 5 6 (ifølge Forfatterne indtil 58) Her vexler Straaletallet i Rygfinnen 



Straaler i Rygfinnen og 24 — 26 (ifølge For- fra 58-64 og i Gatfinnen fra 2 6 — 3 O 2 ). Hos 



') Naucrates ductor, noveboracensis , indicua og Koelreuteri; Seriola succincta og dussumieri; Nauclerus 



comjiressus, abbreviatus, brachy cent nis, triacanthus, annularis, leucurus. 

 2 ) Dersom C. pelagica, azorica og scomberoides falde ind under det samme Artsbegreb, skulde, efter 



Forfatternes Angivelser, Straaletallet i Rygfinnen kunne gaa ned til 53 og i Gatfinnen til 24. 



