79 



487 



[equisetis] 



spidst hos det større Individ, men at Ud- 

 viklingen dog, særligt hos Hannen, stræber 

 hen til et højere, mere bnt afrundet eller 

 næsten lodret Profil 1 ). 



Overkjævebenet naar kun til Pupil- 

 lens Forrand. Øjets Tværmaal aftager for- 

 holdsvis, i det hele taget, med Individets til- 

 tagende Størrelse; dets Forhold til Hovedets 

 Længde ligger mellem disse Grænser: 1:3,8 

 og 1:4,9 (med runde Tal er Øjetværmaalet 

 altsaa mellem 1 U og 1 k af Hovedets Længde); 

 dets Forhold til Snudens Længde er som 7 : 8 

 hos de mindre, som 2 : 3 hos de større. 



Rygfinnens Udspring er ligeledes 

 noget variabelt, snart næsten midt imellem 

 Øjet og Gjællespalten , snart temmelig tæt 

 bagved Øjets Bagrand, og der er i Regelen 

 i denne Henseende et temmelig bestemt For- 

 hold til Individets Størrelse, saaledes at Fin- 

 nen begynder længst fremme hos det største, 

 længst tilbage hos det mindste Individ. Hos de 

 mindre er Rygfinnen lav, den længste Straale 

 kun ubetydelig længere end Snuden, hos de 

 større er den fortil betydelig højere (om end 

 i forskjellig Grad, individuelt), de længste 



(hippurus) 



afhildet) er mere lavpandet, men en lille 

 Smule mere braksnudet end det mindste af 

 de tre afbildede 2 ). 



Overkjævebenet naar til Midten af 

 Øjet eller hos ældre til Pupillens Bagrand. 

 Øjets Tværmaal er hos de mindre netop 

 en Femtedel af Hovedets Længde, hos det 

 større omtrent en Sjettedel af samme ; til 

 Snudens Længde forholder det sig i det første 

 Tilfælde som 5 : 8, i det sidste som 5 : 9. 



Rygfinnen udspringer hos de yngre 

 Exemplarer lidt bagved Øjets Bagrand , hos 

 det ældre over Pupillens Bagrand; de længste 

 Straalers Længde forholder sig til Snudens 

 hos det yngste som 14 : 10, hos det middel- 

 store som 17:10, hos det ældste som 18:10. 

 Gat finnens forreste Slraaler danne hos 

 det største Exemplar en tydelig forlænget 

 Spids, hvortil intet ses hos C. equisetis. 



Brystfinnernes Længde er hos det 

 yngste knap Vs, hos det middelstore Vs, hos 



') Jeg har undersøgt Museets 6 Exemplarer med Hensyn til Kjonnet. Det viste sig, at de 3 mest but- 

 snudede vare Hanner, de 3 mest spidssnudede Hunner, uafhængigt af Storreisen. Af de 4 afbildede 

 er hver anden en Han, hver anden en Hun, saaledes som det er vedtegnet de yderste Exemplarer paa 

 hver Side. 



2 ) Cfr. (Hunzinger, Fische des Rothen Meeres (Verhandl. k. zoolog, bot. Ges. in Wien), II, S. 6 (446). 



«Ältere und jüngere haben ein sehr verschiedenes Aussehen. Das Kopfprofil ist bei alteren 

 . fast vertikal und macht mit dem Rücken einen fast rechtwinkligen Bogen, bei jüngeren ist es 

 parabolisch, und der Nacken ist niederer. Die Rückenflosse beginnt bei alten über der Mitte der 

 Augen, bei jüngeren über dem letzten Viertel des Auges». Denne Forfatter ser altsaa i disse Forskellig- 

 heder kun Aldersforskjelligheder. Ifølge Bonaparte (I.e.) skulde der i Hovedets Form være udtalt en 

 Kjens forskjel, og han omtaler dette som en for Fiskerne vel bekjendt Sag Naar man imidlertid af 

 Lowe's Skrifter erfarer, at Fiskerne paa Madera betragte C. hippurus som Hannen til C. equisetis 

 (som Hunnen), stilles slige Vidnesbyrds Paalidelighed i et mindre gunstigt Lys. Den sidst nævnte 

 Forfatter, der udtrykkelig siger, at han kjender begge Kjøn af C. equisetis meget godt, kan ikke 

 efter denne sin Erfaring bekræfte den Mening, at Hannerne af denne Art udmærke sig ved højere 

 Issekani. Mine egne Erfaringer med Hensyn til dette Spørgsmaal ere gjengivne ovenfor. Med 

 Hensyn til O. hippurus fremsætter Poey (Enumeratio, p. 133 [91]) den samme Paastand om en i 

 Hovedets Figur udtrykt Kjønsforskjel. 



