496 



88 



Maade i det væsentlige som D. Raschii, Saussurii, longipinnis, og som Taractes, Pterycombus 

 og Pteraclis. Ligesom hos de nævnte Brarna- Arier ser man derfor hos den unge «Kay'ske 

 Havbrasen » langs hen ad Legemets — særligt Bagkroppens og Halens — Sider et vist 

 Antal (mindst 15) tydelige Længdelinier, dannede af hine Torne og hine Indsnit samt 

 de disse forbindende lave Ophøjninger langs hen ad Midten af Skællets synlige Del. Hos 

 lidt større Exemplarer ser man endnu de sidste Spor af dem, men ved en Totallængde af 

 c. 350 Mm. ere de aldeles forsvundne. — Tilstedeværelsen af disse Torne og Indsnit er 

 altsaa hos denne Art en Ungdom s- Karakter, der taber sig med Alderen; det Spørgsmaal 

 knude derfor opkastes, om de ere andet hos B. Raschii, Saussurii og longipinnis. Derom 

 kan intet vides med Sikkerhed endnu , men i Betragtning af de kjendte Exemplarers ret 

 anselige Størrelse er det dog det sandsynligste, at de beholde denne Ejendommelighed for 

 Livstid. Det indses heller ikke, hvorfor det ikke lige saa godt skulde kunne være en 

 holdbar Karakter hos dem som hos Pteraclis og Pterycombus. Det er i øvrigt noget paa- 

 faldende, at Lunel, der har havt endnu yngre Exemplarer for sig af B. Rajii (de mindste 

 250 Mm.; heri medregnet, antager jeg, den hele Halefinne), ikke omtaler denne Mærkelig- 

 hed ved de yngre «Castagnolcr» , og jeg kan ikke helt forklare mig dette ved at antage, 

 at den hos de forskjelligc Individer muligvis taber sig paa et noget forskjelligt Alders- og 

 Udviklingstrin. Jeg véd overhovedet ikke, at andre have været opmærksomme paa Skæl- 

 knuderne hos Brama Rajii end Lilljeborg, som i den Oversigt over de svenske Scom- 

 beroider, som ledsager hans Afhandling om Pterycomfois 1 ) , karakteriserer B. Rajii hl. a. 

 ved al «fj al len s knölar äro låga och trubbiga», i Modsætning til B. Raschii, hvor de ere 

 «höga och spetsiga». Lilljeborg har uden Tvivl undersøgt et yngre Exemplar af B. Rajii 

 og opfattet Sagen, som om de forefundne Skælknuder eller Skæltorne vare karakteristiske for 

 Arten i sin Almindelighed. Mærkelig nok har Lunel i en Efterskrift (1. c. p. 195) optrykt denne 

 Del af Lilljeborg's Schema i Oversættelse, uden dertil at knytte nogen Bemærkning om 

 denne paafaldende Ejendommelighed, hvorom man forgjæves søger Underretning i Lunel's 

 udførlige Beskrivelse af B. Rajii. — Jeg skal endnu kun oplyse, hvilke Skæltal og Straaletal 

 jeg har fundet hos de af mig undersøgte Exemplarer: at tælle Skællene i Sidelinien er altid 

 vanskeligt, da denne er meget utydelig, men ved at følge den saa godt som muligt har 

 jeg (omtrent som Günther) fundet 82—93 Skæl (80 — 95, Gthr.); tælles der i lige Linie 

 fra den øverste Ende af Gjællespaiten , faar jeg kun 75 — 70 (70 — 75, Lunel); de sidste 

 Bækkcr af Smaaskæl, der nærmest maa regnes til Halefinnens Beklædning, ere i begge 

 Tilfælde ikke medregnede. Fra Ryggens Iii Bugens .Midtlinie tæller jeg gjennemsnitlig 

 c. 40 Skælrækker. Straalernes Antal har jeg fundet at være: I): 33 — 36; A: 28 — 30 (sidste 

 Slraale i A og JJ dobbelt); I': 20 — 22. Sammenholdes disse Tal med dem, der angives 



') Bidrag tili kännedomen om Pterycnmlux brama li. Fries , cm li s k af Makrillfiskarnes famiij (1864). 

 (Indbydelsesskrift. Upsala l S. 7. 



