91 



499 



under Navnet «Taractes orcini» og bemærker dertil: « Under dette Navn beskriver jeg nogle 

 smaa, ikke over to Tommer lange Smaaflske, som man allerede længe bar kjendt baade 

 fra Atlanterbavet og det indiske Hav, og bvoraf jeg ogsaa bar faaet et Expl. fra Sydhavet. De 

 ere ligesom B. dussumieri C.V. og Taractes asper Lowe aabenbart unge Former af en 

 Fiskeslægt, hvis ældre Repræsentanter ere B. longipinnis Lowe og B. Baschii Esm. Til at 

 udtale en Dom over disse Fiskes Artsmærker er det hidtil foreliggende Materiale ikke til- 

 strækkeligt. Det vilde ikke være saa underligt, om man kun havde med én Art at gjøre, 

 der er udbredt fra Norge til det stille Llav. Antallet af Skælrækker og Finnestraaler er 

 saa temmelig ens hos alle disse Fiske. De Smaafiske, som jeg i ethvert Tilfælde anser for 

 B. orcini, diagnosticerer jeg saaledes: D: 30 — 34; A: 26 — 27; L. lat: 48. Legemets Højde 

 er hos de kun 1 Tomme lange to Tredjedele, hos de to Tommer lange det halve af Total- 

 længden (uden Halefinnen) ; Sidens Skæl ere smalle og høje, de over Sidelinien meget smaa; 

 Forgjællelaaget tandet; Bugflunerne temmelig smaa; ensfarvet sølverne«. De Punkter, 

 hvori denne Diagnose mindst passer paa de Exemplarer, der foreligge mig, ere Antallet af 

 Skælrækkerne (som rigtignok ikke ere lette at tælle) og Bugfinnernes Lidenhed (maaske 

 have disse Finner ikke været vel bevarede?). At Skællene ere tornede, fremgaar deraf, at 

 de nu henføres til Slægten Taractes. Desværre synes Originalen til Taractes asper Lowe (fra 

 Madera) at være gaaet tabt, saa at man kun har Lowe's Beskrivelse (fra 1843) at holde sig 

 til; det siges, at det var «en lille Fisk», men Exemplarets Størrelse angives ikke nærmere. 

 Skæl- og Straaletallene angives saaledes: D: 33; A: 23; P: 17; L. lat. c. 43. 1 øvrigt viser 

 Beskrivelsen stor Overensstemmelse med den ovenfor beskrevne pelagiske .Brama- Yngel. 

 Er det maaske Unger af B. longipinnis? 



Jeg kan i denne Sag for saa vidt slutte mig til Günther' s Opfattelse, som jeg 

 erkjender, at alle af Forfatterne beskrevne, ligesom de mig selv foreliggende, smaa Brama'er 

 af 1 — 2 Tommers Længde og derunder, falde (artificielt) ind under Begrebet «Taractes», 

 men delte rigtignok atter ind under Slægten Brama, som blot repræsenterende dennes Ung- 

 domsform. Naar Dr. G. imidlertid synes kun at ville identificere disse Former med den ene 

 Side af .Brama-Slægten (longipinnis, Baschii o. s. v.), der endog kunde blive at udsondre 

 som en egen Slægt under Navnet Taractes, da beror denne uden Tvivl mindre rigtige Op- 

 fattelse visnok kun paa, at man hidtil ikke har været sig bevidst, at ogsaa B.Rajii som 

 yngre bar tornede Skæl. Formodentlig ligne de yngre Udviklingstrin af de forskjellige 

 Breuna- Avler hinanden overmaade meget; det vil ikke være let at skjelne dem, og man har 

 i al Fald ikke endnu Materiale dertil. Uden dermed at ville udtale nogen afgjørende Dom 

 om de Brama- A r t e r , der have foreligget C u v i e r , Lowe og G ü n t her, vil jeg dog ikke 

 undlade at bemærke, at jeg hverken har kunnet sondre mellem forskjellige Arter i det 

 Materiale af 14 Exemplarer af 47 — 11 Mm. s Længde, som har foreligget mig, eller finde 

 nogen afgjørende Grund til ikke at antage dem for Inger af Slægtens \idest udbredte og 



63* 



