508 



100 



sturste Delen, af den Art, at de uden Tvang tydes som Aldersforskjelligheder. (Intet af de 

 Exemplarer fra det indiske Hav og fra Capstadens lied, som forelaa Valenciennes, var 

 mere end to Tommer langt.) Legemsformen er højere, Højden ikke mindre, men tværtimod 

 større end Hovedets Længde; Pandebenets Øjerand ikke takket, Hovedets Skulptur over- 

 hovedet mindre udpræget; Forgjællelaagets Væbning reduceret til 2 eller 3 smaa Pigge ved 

 dets Hjørner. Skællene ere meget tydelige, af lignende Form som hos den Gruppe af 

 Chorinemer, hvortil høre Ch. lysan og Ch. Sancti Petri, men disse Skæl findes f. Ex. ogsaa 

 paa Kinderne mellem Øjet og Forgjællelaaget , hvor man aldrig ser noget til dem hos 

 Chorinemus Arterne. Sidelinien danner først en opstigende skarp Bøjning over Bryst- 

 finnerne , men sænker sig saa langt ned under Midtlinien og antager først den horizontale 

 Retning midt under anden Bygfinne. Der er ikke 5, men en halv Snes mørke Tværbaand 

 over Krop og Hale, og Bugfinnerne ere ikke sorte mellem Straalerne. Der er 8 (ikke 

 blot 7) Gjællehudstraaler , og der er ingen Tænder paa Vingebenene, som der er hos alle 

 Chorinemus- Arter med 7 Bygpigstraaler. Hvad her er anført, finder jeg i øvrigt for største 

 Delen allerede anmærket af Bleeker 1 ), som beskrev et 115 Mm. langt Exemplar fra 

 Guldkysten (afbildet i samme Forfatters «Guineas Fiske» 2 ), pl. XVI, fig. 1) og udtrykkelig 

 siger, at han ved Sammenligning med mindre Exemplarer af samme Art har overtydet 

 sig om, at hans «Porthmeus argenteus» ikke er forskjellig som Art fra den af Valenciennes 

 opstillede. Disse 3 mindre Exemplarer (67 — 75 Mm.) vare netop fra Cap ligesom Pariser- 

 Museets, og der kan, efter hvad Bleeker oplyser om dem, næppe være Tvivl om, at den 

 af ham og mig beskrevne guineiske Fisk er den rette typiske «Porthmeus argenteus». Et 

 Blik paa Blee ker s Afbildning kunde i øvrigt været tilstrækkeligt til at overbevise enhver 

 om, at man her ikke har med en ung Chorinemus at gjøre. 



Imidlertid er jeg dog for saa vidt enig med Gill og Günther, som ogsaa jeg 

 antager Porthmeus argenteus, selv i den mere udviklede Skikkelse, hvori Bleeker og jeg 

 kjende den, for en Ungdomsform af en under en anden Slægt opført Fisk; men denne er 

 uden al Tvivl Lichta amia (L.). Den umiddelbare Sammenligning viser den største Over- 

 ensstemmelse i Fysiognomi og Karakterer, i Hovedets Enkeltheder, Tandforholdene, Side- 

 liniens karakteristiske Lob o. s. v. At Gjællelaagsgjællen (Pseudobranchien) ikke mangler 

 hos Lichia amia, er allerede paavist af Steindachner 3 ); Straaletallet er hos vor guineiske 

 Porthmeus: D: 7.1.20; A:2.19; af Bleeker angives det til: D: 7.1. 19 — 20; 

 A: 2.1. 19—20; hos L. amia finder jeg D: 7 . 1 . 19—20; A: 2.1. 19—21. At unge 

 Exemplarer af Lichta amia have 7 — 8 mørke Tværbaand over Ryggen, er allerede bekjendt 



'I Verh. en Mededel. d. kon. Akad. v. Wctcnschap., XIV (1862), pp. 134—35. 



2 ) Mémoire sur les poissons de la côte de Guinée (Natuurk. Verhand. Haarlem, XVIII, 1803). 



3 ) Ichthyolog. Bcr. üb. eine n. Spanien u. Portugal unternommene Reise (Sitzungsber. d. Akad. Wiss. 

 Wien, L VU, S. 42) (1868). 



