103 



511 



at omtales, hvad enten de nu kunne benyttes til at skærpe Artsdiagnoslikeri, eller de 

 muligvis i denne Henseende snarere vilde gjøre Skade end Nytte. Man vil i Regelen 

 kunne skjelne imellem, om en Art har Overkjævetænderne (Intermaxillartændcrne) uniseriate 

 (Ch. moadetta, saliens, lysan og en ubeskreven indisk Repræsentant for Ch. altus), biseriate 

 (Ch. occidentalis, Saneli Petri) eller pluriseriate (Ch. palometa); og denne Karakter synes 

 at være lige god, hvad enten man har ældre eller yngre Exemplarer for sig. Der- 

 imod er det Regelen, at Underkjævens Tænder ere stillede i to vel adskilte, meget ud- 

 prægede og regelmæssige Rækker, begrænsende ligesom en Rende mellem sig; hos alle 

 ere Tænderne i den indre Række kegledannede , noget krumme, stillede med Mellemrum, 

 d. v. s. ikke i sluttet Hække; naar Tænderne i den ydre Række have den samme Karakter, 

 vil man lægge Mærke til, at de ere rettede udad og noget fremefter, de i den indre 

 Række indad og mere bagtil; undertiden ere Tænderne i de to Rækker lige store og lige 

 talrige, undertiden ere de ydre noget mindre og talrigere, men dog for øvrigt af samme Be- 

 skaffenhed som de indre. Det beskrevne Forhold finder jeg hos større Eexmplarer af 

 alle de nævnte Arter, hos Ch. palometa med den Modifikation, at det biseriate i storste 

 Delen af Kjæven (dog ikke i dens bageste Del) er udvisket, derved at der har udviklet sig 

 Tænder af samme Beskaffenhed mellem de to Rækker. Ilos yngre Exemplarer af Ch. palo- 

 meta og Ch. Sancti Petri, Ch. lysan og occidentalis, af 3 3 /4 — 6" Størrelse eller mindre, har 

 den indre Tandrække den angivne Beskaffenhed; men den ydre er forsvundet og erstattet af 

 en fuldstændig tæt sluttet Række af fine eiliate eller børsteagtige Tænder, næsten som hos 

 en Chætodon, meget mindre og meget talrigere end dem i den indre Række, og af en fra 

 disse meget forskjellig Form. Da jeg først blev opmærksom paa denne Forskjellighed, 

 frygtede jeg, at jeg havde begaaet den Fejl at henføre distinkte Former med disse Forskellig- 

 heder i Tandforholdene under samme Art; men da den gjentog sig hos Art efter Art, og 

 stadig som Modsætning mellem Unger og mere eller mindre udvoxne, maatte jeg komme 

 til det Resultat, at det sidst beskrevne kun er et Ungdomsforbold. Som saadant synes det 

 mig temmelig mærkeligt og at fortjene at forfølges gjennem hele Artsrækken. Forandringen 

 synes at bestaa i, at en ny Række af større kegledannede Tænder udvikles udenfor den 

 oprindelige ydre Række, som derved fortrænges eller bliver tilbage i Udviklingen. De yngre 

 Chorinemer ere altsaa heterodonte, de ældre homo don te, omtrent som Echeneis 

 naucrates (Jfr. « Vid. Medd. fra den Naturh. For.», 1875, S. 34— 35), men med den Forskjel, 

 at det hos Sugefiskene gjælder Overkjæven, og at Forandringen her kun bestaar i, at den 

 ydre Tandrække tabes, ikke i at en ny kommer til. 



Jeg maa end ydermere benytte denne Lejlighed til at gjørc opmærksom paa et andet 

 hidtil overset Forhold, der kan benyttes til at skærpe Chorinemus- Arternes Diagnostik. Gill 

 har (1. c.) foreslaaet at sondre de amerikanske Arter, med kun 4 eller 5 Rygpigstraaler, 

 generisk fra de indiske med 7, og han tildeler de første Navnet Oli<joplites , hvilket Navn 



