117 



525 



paa lignende Maade med Hovedets Længde i Forhold til Totallængden; al Legemets llojde 

 derimod tager til under Udviklingen, men hos S. fiatola atter er forholdsvis noget mindre — 

 til Dels maaske kun, fordi Forlængelsen af Halefinn'ens Flige atter tilvejebringer det oprinde- 

 lige Forhold (hos Ungerne af 5. mkrochirus) af 1:3. Antallet af de mørke Tværbaand 

 voxer, ifølge Steindachner, hos S. microchirus fra 5—12, men allerede hos Exemplarer 

 af 6V2 Tommes Længde og derover opløse de sig ofte i enkelte runde Pletter; og allerede 

 C u vier bemærker, at disse Tværbaand maaske, som hos andre Makrelfiskc, kun ere Artens 

 Ungdoms-Livré, efter som de vare mindre tydelige hos hans større Individer, af hvilke dog 

 intet var over 3V2". Efter alt dette synes den Mistanke ikke uberettiget, at S. micro- 

 chirus kun er Ungen af S. fiatola; man kan mene, at var dette saa, vilde det allerede 

 være bragt i Orden af en eller anden af Middelhavets Iehthyologer; dem overlader jeg 

 derfor ogsaa Afgjørelsen af det rejste Spørgsmaal 1 ). Min Formodning har imidlertid 

 Analogien fra 5. paru og Apolectas for sig, og Bevisbyrden synes, naar alt kommer til 

 alt, at maatte paahvile dem, der ville hævde Artsforskelligheden. 



Af Slægten Schedophilus — der synes mig at komme nærmest til Stromateus og 

 Centrolophus — forekomme unge Exemplarer saa hyppigt i de for Museet af Hygom, 

 Andrea og andre udførte pelagiske Indsamlinger, at jeg tror at maatte betragte denne 

 Fiskeslægt som lige saa udpræget pelagisk som f. Ex. Nomens, Naucrates, Psenes o. s. v. 

 Günther udtaler sig saaledes derom i «Fische d. Südsee» (S. 198); «Bewohner der warmen 

 Meere, welche sich in beträchtlicher Tiefe aufhalten, in der Jugend aber häufiger an 

 die Oberfläche kommen und desshalb nicht selten im Schleppnetz auf hoher See gefangen 

 werden«. Naar man ikke for stærkt betoner den «store Dybde», hvori de skulle leve, er 

 dette vistnok aldeles rigtigt; men man kan maaske ogsaa betegne disse bløde, sarte og 



') Senere er min Henvendelse til «Stazione Zoologica» om at erholde saa lille et Exemplar som muligt 

 af Stromateus fiatola og et saa stort som muligt af S. microchirus blevet besvaret med Tilsendelsen 

 af to S. fiatola af 8 3 /4 og 6V2 Tommes Længde (230 og 170 Mm.) (til Halekloften) og en S. micro- 

 chirus, 3V2" (92 Mm.) lang. Ingen af de to S. fiatola har Bugfinner, men man ser tydelig Stedet, 

 hvor de tidligere sad; den største er tydelig stribet paa langs, den mindre uden Striber paa langs 

 eller tværs; derimod har S microchirus 6 Mm. lange Bugfinner og c. 8 mørke Tværbaand ned 

 over Kroppens Sider samt et hvidt Baand fra Brystfinnerne ned til Bugfinnerne; HalefinneHigene 

 ere forholdsvis korte. Forholdet mellem Højde og Længde er hos disse 3 Stykker henholdsvis som 

 1 : 3,3, 1 : 2,2, 1 : 2,1, o: Længden voxer i stærkere Forhold end Højden. Desværre mangler der jo 

 Mellemstørrelser af — 4 Tommers Længde, hos hvilke Bugfinnernes successive Forsvinden kunde 

 paavises , men den foreliggende Række styrker i øvrigt min Formodning om disse 2 Formers 

 Identitet som Udviklingstrin af en og samme Art. Tillige modtoges en smuk Række mindre Unger 

 af 41 — 11 Mm. s Længde, tagne hos Goplen Cassiopeia borbanica. De større af disse have de mørke 

 Tværbaand, de mindre ere ensformigt mørke, hos de mindste er det mørke indskrænket ti! en Del 

 af Legemet. Jo yngre de ere, desto mere langstrakte ere de; hos de større er Forholdet mellem 

 Hojde og Længde endnu som 1 : 2,3, hos de mindste som 1 : 3,5. Selv hos de større af disse er 

 der næsten intet Indsnit i Halcfinnens Bagrand. Til Torne paa Gjællelaag, Hoved o. s. v. ses der 

 ikke Spor hverken hos de større eller mindre. 



