528 



120 



Hjørnetornen endnu synlig; Ryg- og Gatfinnens falkate Form er allerede svagt antydet hos 

 Exemplarer af 20 Mm. s Længde. 



Micropteryx chrysurus L. (Serioia cosmopolita C. V., SI. Chloroscombrus Gir.) hører 

 derimod ikke til de Former, hos hvilke der indtræder meget væsentlige Forandringer med 

 Alderen. Der foreligger en fuldstændig Række fra 9 Tommers til 10 Mm. s Længde (Hale- 

 finnen medregnet), men de yngre (ikke yngste) Individer af denne Række frembyde ikke 

 andre Forskjelligheder fra de ældste end at Skællene — med Undtagelse dog af Side- 

 liniens — ere mindre tydelige, Brystfinnerne og Halefinnefligene kortere, den forreste Del 

 af Gatfinnen og anden Rygfinne ikke forlængede o. s. v. Fuldt udvoxne Exemplarer 

 (9 Tommer) ere, som Gill bemærker (Proc. Am. Acad. 1862, p. 437), mere langstrakte end 

 halvstore eller smaa. Dos Exemplarer under 25 Mm. s Længde ere Sidelinien og Skællene 

 endnu ikke udviklede; Forgjællelaagets nedre Rand er udstyret med nogle meget fine Torne, 

 de største i dets Hjørne; de paa dets opstigende Rand forsvinde tidligt; nogle smaa Torne 

 paa Skulderbuen, et Stykke over Brystfinnerne, synes at holde sig lidt længere. Jeg vil 

 her endnu rette den Fejl, at der kun tillægges Micropteryx chrysurus 7 Rygpigstraaler ; den 

 har stadig 8 foruden den forreste i anden Rygfinne. 



Slægten Serioia 1 ) er allerede paa en Maade kløvet i «Histoire naturelle des Pois- 

 sons» ; for den Afdeling, som bl. a. omfatter S. nigrofusciata Riipp. og S. intermedia Schi, 

 [disse to Former ere rimeligvis identiske], eller Arterne med højt Hoved og stærkt krummet 

 Profil, foreslaar Gill at anvende det Swainson'ske Navn Zonichthys; for de typiske, 

 langhovede Arter, repræsenterede i vor Samling ved S. Dumerilii Risso [med hvilken jeg 

 identificerer ikke alene S. purpur ascens Sehl., men ogsaa S. Solandri C.V.], S. zonata Mitch. 

 [= carolinensis Holbr.] , S. quinqueradiata Sehl, og S. rivoliana [maaske identisk med S. 

 Boscii, falcata og bonariensis-)}, foreslaar han Navnet Halatractus. S. gigas er fremdeles 

 Typen for en tredje Slægt: Naucratopsis, og S. Dussumieri og succincta kun Udviklingstrin 

 af Naucrates ductor. Jeg skal meddele de Optegnelser om pelagisk Yngel af Seriolider, 

 som jeg har fundet Anledning til at nedskrive under de Undersøgelser, for hvilke her 

 gjøres rede. 



Den Serioia- eller Halatractus -Yngel , som jeg har havt Lejlighed til at se, har 

 — naar undtages de alleryngste og spædeste Stadier — stedse den for saa mange yngre 

 Scomberoider karakteristiske Tværstribning; saaledes finder jeg hos en 35 Mm. lang 



') Om Slægten Seriolophus (S. caranguïdes) Guich. (indiske Hav) jfr. Guichenot, Mém. Soc. Imp. Sc. 



Nat. Cherbourg, XIII, p. S etc. (Gjællelaaget skællet; 1ste Rygfinnes Straaler traadformigt forlængede.) 



Poey opfører ikke mindre end 10 Zonichthys- og Serioia- Arter (Enumeratio, p. 155—57 [81—83]), 



hvis nærmere Restemmelse kun kan ske ved en Revision af Original-Exemplarerne. 

 2 ) Jfr. om den Rcskrivelsen (efter et Expl. fra St. Helena) af Kner og Steindachner i «Sitzungsb. 



Ak. Wiss. Wien», LIV, S. 10 (365). 



