121 



529 



5. (//.) Dumerilii, fra Panay, 6 mørke Tværbaand over Rygfinnen samt over Kroppens 

 og Halens Ryg og desuden en mørk Skraastribe fra Øjets øvre Bagrand til Rygfinnens 

 Udspring; samme Tegning er endnu tilstede hos en 73 Mm. lang «S. tapeinometopon» 

 fra 17° N. Br. og 115° 40' O. L. , hvilken af Bleeker opstillede Art sikkert ikke er andet 

 end Ungen af »S. Dumerilii. Hos en mindre Unge (30 Mm.) fra den vestlige Del af 

 Atlanterhavet (20° 36' N. Br., 76° V. L.) findes endnu Spor til et Par smaa Torne i Hjørnet 

 af Forgjællelaaget. — Tegningen er fremdeles den samme (bortset fra en vis Tilbøjelighed 

 hos Tværbælterne til at dele sig i to) hos et Par lidt større SmWa-Unger (50—57 Mm.) fra 

 de samme Egne (den ene er taget i Sargasso-Tang paa 24°15'N. Br. og 81° 24 V.L., den 

 anden paa 20° 36' N. Br. og 75° V.L.); jeg henfører dem til S. rivoliana (jfr. Bemærknin- 

 gerne om Synonymien ovenfori, af hvilken Art vi desuden have faact to Exemplarer, 6" og 

 11" lange, det ene fra Havanna, det andet fra 31° 20' N. Br. og 76° 40' V.L.; maaske er 

 denne Art noget mere pelagisk i sin Optræden end 5. Dumerilii. Af Farvebælterne er 

 hos begge disse Exemplarer kun det mørke Nakkebaand tilbage; hos det større af dem er 

 de uparrede Finners falkate Form mere udpræget. Bugfinnerne naa hos yngre Exemplarer 

 af *S. Dumerilii og S. rivoliana til eller ud over Gattet, hos de fuldvoxne ikke til dette. — 

 Hos en tredje Artsgruppe (S. v. H. zonata, carolinensis) 1 ) synes Tværbælterne at holde sig 

 længere; den afviger fra yngre, stribede Former af S. rivoliana ved et større Antal Led- 

 straaler i Rygfinnen (33—38), men der synes endnu at være nogen Uklarhed tilstede med 

 Hensyn til Artsadskillelsen indenfor denne Gruppe. Sammenholdes Afbildningerne med hin- 

 anden (der har kun foreligget mig et Exemplar in natura), faar man det Indtryk, at Bug- 

 finnerne forkortes betydeligt med Alderen. Vore pelagiske Indsamlinger have maaske — 

 foruden de ovenfor omtalte S. rivoliana- og -S. Dumerilii-Hnger — ogsaa bragt os enkelte 

 Udviklingstrin af en til denne Gruppe hørende Art. Det er dem , hvortil jeg i det fore- 

 gaaende har sigtet ved Omtalen af Slægten Xystrophorus som Smaafiske, der staa den 

 spæde Naucrates-Yngel nær, men vise specifiske Differenser fra denne. De 5 Exemplarer, 

 som foreligge, have en Længde af 19 — 26 Mm. (Halefinnen medregnet) og afvige fra den 

 spæde Naucrates ductor af samme Størrelse bl. a. ved talrigere Rygpigstraaler (7 — 8) og 

 ved talrigere Ledstraaler i Ryg- og Gatfinnen 2 ) samt ved en forholdsvis mere langstrakt 



') Smig. Afbildn. hos Dekay (Fishes of New York), pl. IX, Og. 26, Storer (History of Fish, of Massa- 

 chusetts), pl. XV, fig. 5, og Holbrook (Ichthyology of South Carolina), pl.X, flg. 1. 



a ) Straaletallet mener jeg at have fundet at være hos de Exemplarer, hvor en Tælling med tilnær- 

 melsesvis Sikkerhed lod sig udfore: D: 7— S -f- c. 36, A: 3 -f- c. 22. — Ogsaa hos enkelte, meget spæde, 

 men utvivlsomme Caranæ-Unger af 12 Mm. s Længde har jeg fundet — foruden den dobbelte Torn- 

 række paa den nedre Del af Præoperculum — en Torn paa Skulderregionen, over Gjællesp;illens 

 ovre Ende, og flere smaa paa en Linie, som derfra strækker sig hen imod Ojet, og hvis Fortsættelse 

 danner Øjehulens øvre Rand, paa hvilken der ligeledes findes nogle Smaatorne. Hos andre lige saa 

 spæde Caranx -Uuger har jeg sogt disse Skapular- og Supraorbital -Torne forgjæves. Ogsaa hos 



VMonsk. Selsk. Skr., 5. Kække, naturvidens!;, og math. AfJ. XII. G. Q7 



