125 



533 



Raf. og Blepharichthys Gill. Arts- og Slæglsforskjellighederne indenfor denne Slægt 

 ville særligt komme til at tildrage sig vor Opmærksomhed i det følgende. 



A nm. om Trachurus-Slægtens Arter. Det af C u vier rejste, men ikke løste Spørgs- 

 maal, om der gives flere eller kun én Art af Trachurus-Gruppen («les Saureis»), har ingen 

 umiddelbar Betydning for de Hovedspørgsmaal , som her beskæftige os, men er dog ikke 

 uden al Indflydelse derpaa. Dets Besvarelse vil have nogen Indflydelse paa Opfattelsen af 

 de CaraiLvagiige Fiske og særligt Trachurerne som mere pelagiske eller mere littorale. • 

 At Günther sammenfattede alle Trachurer fra Europas, Afrikas, Ostindiens, Nyhollands 

 og det vestlige Amerikas Kyster under ét Artsbegreb og særligt hævdede, at Overens- 

 stemmelsen mellem et europæisk og et nyhollandsk « Stokker« -Skelet hevisle hans Menings 

 Rigtighed, afgjør endnu ikke Sagen. C u vier indskrænkede sig til at gjøre opmærksom 

 paa Forskellighederne mellem « Stokkere » fra forskjellige Lokaliteter, men opstillede ikke 

 de af ham adskilte Former som egne Arter. Gill har senere udtalt sig mod Artsenheden 

 af den europæiske, japanske og kaliforniske Form. Steindachner (Iehthyolog. Bericht, 

 5te Forts., S. B. Ak. Wien, LVII, S. 32 — 36) skjelnede mellem 2 Arter: Caranx trachurus 

 (L.) og C. cuvieri Lowe 1 ), samt mellem to Afarter af C. trachurus, en nordlig og en sydlig- 

 Form. Jeg er kommet til et lignende Resultat, men tror at kunne betragte disse to 

 Afarter som distinkte Arter; foruden disse 3 kjender jeg endnu en fjerde fra Kinas og 

 Nyhollands Kyster. De Forhold, hvorved disse 4 Former kunne adskilles, ere følgende 

 (efter Undersøgelse af c. 30 Exemplarer fra forskjellige Lokaliteter): 



1) Hos den almindelige nordiske «Stükker» (Expl. fra danske Kyster og 

 Færøerne) er det bageste Stykke af den pansrede Sidelinie, til det Sted, hvor Krumningen 

 begynder, længere end det forreste (Krumningen indbefattet), og Panserpladerne cre saa 

 høje, at deres Højde midt i det bageste Afsnit svarer til Længden af 7; deres samlede 

 Antal vexler efter mine Tællinger fra 7 2 til 7 9 (efter Steindachner 70 — 7 9). Den øvre 

 Sidelinie («der längs der Basis der Rückenflossen hinlaufende obere Seitenkanal», Steind.) 

 kan, især hos yngre Exemplarer, tydelig forfølges indtil henimod Slutningen af anden Ryg- 

 finne. Med Malm (Bohusians Fauna, S. 421) kan man — uden at godkjende det ejendom- 

 melige nomenklatoriske Princip, som ligger til Grund derfor — benævne den Tr. Ziinnæi; 

 den er ikke indskrænket til Norden, skjønt den her er den hyppigste Art; Museet har et 

 Exemplar fra Neapel, og Steindachner har faaet den ved de spanske Middelhavskyster 

 og ved Teneriffa. 



2) Hos den sydligere «Stökker» er det bageste Afsnit af Sidelinien ligeledes 

 længere end det forreste, men den hele Sidelinie tæller her, efter mine Tællinger, 

 7 9 — 9 2 (efter Steindachner 79 — 8 6) Skælplader, og disse ere lavere, saaledes at 

 deres Højde, paa det samme Sted, hvor den maaltes hos den nordiske Form, kun er -1 — 5 

 Gange saa stor som Længden; den øvre Sidelinie standser under Begyndelsen af anden 



') Lowe, Synopsis of the Fishes of Madeira. Trans. Zool. Soc, II, p. 183. «Corpore graciliore, lineæ 

 lateralis angustæ parte posteriore reetà, aiiteriori curvalù æquali; scutellis 94 — 99 armatà». Ifolge 

 Steindachner den i 'Hist, natur. d. poiss.» , pl. 246, afbildede Form samt den af Capello i 

 »Jorn. Sc. math. phys. e nat. Lisboa«, IV, fra Portugal beskrevne Trachurus fallax. En Tr. Bissoi, 

 udmærket ved sin trinde, ikke sammentrykte Krop, kortere Bryst- og Bugfinner, antydes af G i g 1 i ol i 

 i lians Fortegnelse over italienske Fiske (Fiskeriudstillingen i Berlin, 1880). 



