534 



12G 



Rygfinne og kan ud over dette Punkt i det højeste forfølges som en ganske fin, netop 

 synlig Linie. Museet har foruden Exemplarer af denne Form fra Middelhavet et lille 

 Exemplar fra Øresundet (det var i alt Fald etiketteret som saadant af min Forgænger); 

 Sleindachner, som ogsaa traf den ved Teneriffa, men kun en eneste Gang ved Bilbao, 

 benævner den Caranx trachurus var. meditcrranea. Jeg benævner den derfor Trachurus 

 mediterranem (Steind.). 



3) Lowe's Trachurus Cuvieri gjenkjender jeg i Exemplarer med 93—100 

 (9 3 — 1 08, Steind.) Skælplader i Sidelinien, hvis bagre Afsnit er kortere end eller 

 allerhøjst lig med det forreste, og hvis Skælplader ere noget linjere end hos T. mediter- 

 raneus, men lavere end hos T. Linnæi (Forholdet er som 1 : 0V2 à 6); den nvre Sidelinie 

 forholder sig som hos T. mediterraneus , naar den kan erkjendes; Bugfinnerne ere paa- 

 faldende korte, ikke halv saa lange som Brystfinnerne, bos meget store (27 Tommer lange) 

 Exemplarer kun eller ikke meget mere end en Tredjedel af samme. Museets Exemplarer 

 ere fra Azorerne, Vestindien (ingen Trachurus- Art er opført i Poey's Fortegnelser over 

 Cubas Fiske; cfr. Cuvier 1. c, p. 23) og Sydamerikas Vestkyst; i Henseende til Bestem- 

 melsen af den vestamerikanske Form er jeg altsaa i fuld Overensstemmelse med Stein- 

 dac liner 1 ), men om det er den samme Form, der gaar op til Kalifornien, kan jeg ikke 

 afgjore. Den nys nævnte Iehthyolog fik den desuden i Mængde ved Teneriffa og enkelte 

 Exemplarer ved Portugals Kyst; at den dog ogsaa findes i Middelhavet, synes man af 

 Cuvier' s Ord at maatte antage. 



Disse to sydligere Former, Tr. mediterraneus og Tr. Cuvieri, ere i øvrigt karakteriserede 

 temmelig udførligt af Cuvier (1. c., pp. 17 — 18). Den kapske Form (1. c., p. 19) er mig 

 ikke bekjendt, men synes at staa nærmere ved den nordeuropæiske {Tr. Linnæi) end ved 

 den australsk-japanske Art, den sidste af de mig bekjendte 7 ruchurus-V ormer, som jeg her 

 skal omtale. 



4) De smaa Exemplarer, som foreligge fra Kina (Hongkong) og Australien (Mel- 

 bourne), udmærke sig ved en forholdsvis kort Legemsform, der ikke alene er en Følge af 

 deres Ungdom; Sideliniens bagre Afsnit er længere end det forreste; det hele Antal af 

 Skælplader er kun 70— 7 3, men deres Højde er omtrent 7 Gange saa stor som deres 

 Længde. 1 alle disse Forhold, med Undtagelse af Legemsformen, stemme de med den 

 nordeuropæiske Form; men de afvige fra denne ved, at Sideliniens Bøjning er mere 

 brat, og ved at den øvre Sidelinie er kort som hos T. mediterraneus og Cuvieri; det er 

 derfor sikkert nok en egen Art. Det er vistnok ßleeker's Selar japonicum 2 ), for saa vidt 

 man kan dømme efter Afbildningen, da en Beskrivelse ikke er givet; men jeg tør ikke 

 identificere den ubetinget med Schlegel's «Caranx trachurus japonicus« ' 6 ) (75 — 80 Skæl- 

 plader) eller med Tr. dcclivis Jenyns 4 ) (82), saa meget mere som der jo er al Rimelighed for, 

 at der baade ved Kina-Japans og ved Australiens Kyster ligesom ved Syd-Europas lever 

 liere Trachurus- Arter. 



') Ichthyologiäche Beiträge, II, S. 16 ISitzungsber. Ak. Wiss. Wien, LXXl). 



2 ) Nieuwe Nalezingen op de Ichthyologie van Japan, Verh. Batav. Gen. XXVI, pi. VIII, flg. 1. 



3 ) Fauna Japonica, Pisces, pl. LIX, fig. 1, p. 109. 



4 ) Voy. of the «Ueagle», Z00L, Fish., p. 08, pl. XIV. 



