548 



140 



kortere end den er lang; 3dje Straale i samme Finne er kort; Bugfinnerne naa ogsaa her 

 ud over Gatfinnens Spidser; om den forlængede Del af anden Rygfinne har naat Hale- 

 finnens Indsnit, er tvivlsomt. 



e. To Exemplarer, 90 Mm. (Træsnittets tredje Figur). Bugfinnerne, der stadig ere 

 kulsorte, naa ikke til Spidsen af Gatfinnens Forlængelse, som rækker til Haleroden eller 

 hen imod dette Punkt; anden Rygfinnes første Straale naar til Halefinnens Bugt eller 

 næsten dertil. Derimod er første Rygfinne allerede fuldstændig forkortet, om 

 den end senere viser sig endnu kortere, baade absolut og relativt; dens længste Straaler 

 have kun Halvdelen af Brystfinnens Længde; Bugtakkerne ere i Færd med at forsvinde. 



Et Exemplar, 110 Mm. Bugfinnerne have endnu deres gamle Længde (39 Mm.), 

 men da Gatfinnens første Straale her naar lige til Indsnittet i Halefinnen er det tidligere 

 Forbold mellem dem forrykket; Bugfinnerne ere nu lige lange med Brystfinnerne. Endnu 

 hos et Exemplar paa 150 Mm. (Træsnittets fjerde Figur), hvor Højden endnu er 2 /3 af 

 Længden, ere Bugfinnerne vel ikke afbrudte, men dog forholdsvis korte (30 Mm.), 

 og absolut forkortede i Forbold til de yngre Udviklingstrin; de naa kun et lille Stykke forbi 

 Spidsen af Gatfinnens Pigstraale. 



f. To Exemplarer af 135 og 142 Mm. s Længde. Bugfinnerne ere afbrudte, 

 saa at kun en lille kort Stump sidder tilbage; hos det ene Exemplar er der endnu Spor 

 af Bugtakkerne. Gatfinnens forlængede Del naar hos det mindre til Halefinnens Indsnit, 

 hos det større ikke fuldt saa langt, men er dog mindst lige saa lang som Brystfinnerne; 

 Forlængelsen af anden Rygfinne naar næsten til Halefinnens Spidser; første er og bliver lav. 

 Legemet er blevet lidt mere langstrakt (Forholdstallet 1:1,6 à 1:1,7); hos de 3 følgende 

 (1 50 — 173 Mm.) vender det atter tilbage til 1:1,6. Bugfinnerne ere her stedse afbrudte og 

 korte, Gatfinnens Forlængelse naar til Halefinnens Indsnit eller ud over dette, anden Ryg- 

 finnes til Halefinnefligenes Spidser, hvor den er fuldstændig bevaret (smlgn. Træsnittet, Fig. 5). 



Den Regel, som vil kunne udledes af disse Erfaringer, kan, trods en ringe Vaklen 

 i Udviklingsgangen, som den viser sig, og nogen individuel Forskjellighed , udtrykkes saa- 

 ledes: alt som de fra først af stærkt forlængede Bugfinner og første Rygfinne 

 reduceres til det mindst mulige, voxe Brystfinnerne, anden Rygfinnes og 

 Gatfinnens forreste bløde Straaler ud til Forlængelser af en ualmindelig 

 Længde. Forandringerne ere, hvad Reduktionen af de oprindelig forlængede Dele angaar, 

 analoge med hvad der sker hos Årgyreiosus setipinnis, men de ere, synes det, meget større; 

 i al Fald kjende vi intet tilsvarende Udviklingstrin af denne Art, med Bugfinnerne og første 

 Rygfinne forlængede i en lignende Grad som hos Arg. vomer. Men dertil kommer saa en 

 successiv Forlængelse af de forreste Straaler, særligt første Ledstraale, af anden Rygfinne og 

 af Gatfinnen hos Å. vomer, hvortil A. setipinnis ikke frembyder noget lignende. Der er 

 endelig den Forskjel, at de oprindelig forlængede Partier endnu ere tilstede i fuld Udvik- 

 ling hos A. vomer ved en Størrelse (90—100 Mm., til Dels endnu senere), ved hvilken de 

 hos den anden Art ere fuldstændig reducerede, hvilket er saa meget mærkeligere, som 

 A. vomer næppe opnaar en betydeligere Størrelse end A. setipinnis. To Fod synes at være 



