554 



146 



Z. pwigio: 4 — 7 Benskjolde langs med anden Rygfinne, 5—8 [9] langs med Gat- 

 finnen; de midterste af de først nævnte udmærke sig paafaldende ved deres Størrelse samt 

 ovale og hvælvede Form. 



Occipital-, Præorbital-, Humeral- og Mandibular-Tornene ere i Regelen vel udviklede, 

 eller i al Fald tydelige, hos begge Former; mindst konstante synes Nakketornene at være. 

 Skapular-Tornene ere store og vel udviklede, enkelte eller dobbelte, hos alle foreliggende 

 større Individer af begge Former. Tre senere erhvervede Exemplarer af Z. faber, to større 

 og et mindre, fra Genua og Neapel, have endelig bragt mig al ønskelig Vished for, at de 

 to omhandlede Former kun ved den ovenfor fremhævede Forskjel i Formen af visse af 

 anden Rygfinnes Benskjolde lade sig nogenlunde adskille baade som yngre og som ældre, 

 men at denne Forskjel i øvrigt er forholdsvis ringe og Grænsen ofte rent vilkaarlig. Jeg 

 nærer derfor ingen Tvivl om, at der her ikke kan være Tale om Artsforskjel, men at 

 Z. pungio allerhøjst kan betragtes som Afart af Z. faber. Efter hvad fra anden Side er 

 oplyst, synes Forskjellen heller ikke at kunne være en Kjønsforskjel, men snarere en lokal, 

 saaledes, at paa visse Steder forekommer den ene, paa andre den anden af disse Former, 

 i det mindste i overvejende Antal 1 ). 



Spørgsmaalet om de to middelhavske Formers Artsforskellighed har sin Betyd- 

 ning ud over dets egne Grænser, fordi det endnu er uafgjort, hvorledes det egentlig 

 forholder sig med de andre indenfor Slægten opstillede, fremmede Arter — hvor mange 

 der i Virkeligheden kjendes, og om de alle kunne forblive i den samme Slægt, — og 

 det var derfor højst ønskeligt først at kunne klare sig det af disse Artsspørgsmaal, 

 der laa nærmest. Jeg har af de i geografisk Henseende fjærnere Former kun havt Lej- 

 lighed til at underøge en, nemlig et lidt over 12 Tommer langt Exemplar af Z. australis 

 Richrds. fra Sydney. Denne Art er af Dr. Günther, som havde Adgang til Richard- 

 son's Original -Exemplar, forenet med Z. faber, og Steindachner 2 ) opfører ligeledes 

 denne sidste som nyhollandsk, uden videre Bemærkning. Dette er imidlertid uden 



') Canestrini (Fauna d'Italia, Pesci marini, p. 104) opforer kun Z. faber og synes slet ikke at kjende 

 Z. pungio af Autopsi; han citerer Perugia (formodentlig «Catalogo dei Pesci dell' Adriatico, Trieste, 

 1866», et mig ubekjendt Værk) som betragtende Z. pungio som den yngre Form af Z. faber. Hertil 

 bemærker Ninni (Materiali per la fauna Veneta, Atti del reale Istituto Veneto di scienze, lettere 

 ed arti, 1877—78, pp. 1058—1067) med god Grund, at dette ikke kan være rigtigt, da han har voxne 

 (V2 Meter lange) Exemplarer af begge Former for sig. Efter denne Forfatter er Z pungio den eneste 

 af disse «Arter», der forekommer i Adriaterhavet, Z faber er ganske fremmed for dette. (Omvendt 

 anforer Stossich, "Bollet. Soc. Adr. Trieste», V, p. 46, kun Z. faber fra Adriaterhavet, uden at nævne 

 Z. pungio.) Ninni, som derfor kun af Z. pungio har havt et større Antal Exemplarer for sig, men 

 kun 1 Z. faber, er kommet til lignende Tvivl som jeg med Hensyn til disse to »Arters« Selvstændig- 

 hed, som jeg af hans Afhandling kan se, at heller ikke Costa anerkjendte. Jfr. ogsaa nogle Be- 

 mærkninger af Giglioli i den ovenfor anforte Fiskefortegnelse. Italiens Ichthyologer synes altsaa 

 at være enige om kun at anerkjende én Art, det vil altsaa sige, om at inddrage Z. pungio. 



8 ) Sitzungsb. Ak. Wien, LVI Bd. «Zur Fischfauna von Port Jackson» (Ichthyol. Notizen, VI, S. 18). 



