558 



150 



(s. ovenfor) er lidt (V12— Vis) større end Længden; Øjets Tværmaal er lidt mere end en 

 Tredjedel ( 3 /s) af Hovedets Længde, og Overkjævebenet naar til en lodret Linie fra Pupillens 

 Forrand eller fra et Punkt mellem denne og Øjehulens Rand. D: 8.28—29; A: 3.28—29. 

 (Singapore, Penang; Nyholland; Kina.) 



3. Ps. rhombeus Forsk. («Règne Animal», éd. illust., pl. 42, flg. 2). Højden er 

 kjendelig (Vs) mindre end Længden; Forholdet omtrent som 1 : 1,2. Øjets Tværmaal 

 indeholdes over 3 (3Ve) Gange i Hovedets Længde; Munden er lille, og Overkjævebenet 

 ender i Linie med Øjets Forrand. Straaletal: D: 7—8.28; A: 3.28—30. (Røde Hav, 

 Mauritius.) 



4. Ps. falciformis Lac. Højden er omtrent en halv Gang mindre end Længden; 

 Forholdet omtrent som 2:3. Øjets Tværmaal er lidt over Vs af Hovedets Længde; For- 

 holdet er som 1 : 2 2 /3. Overkjævebenet naar til en lodret Linie fra Pupillen. Straaletal: 

 D: 8.27—28; A: 3.27—28. (Ostindien.) 



Exemplareme afvige saa lidet i Størrelse, at de her fremhævede Forskjelligheder 

 ikke kunne have deres Grund i Aldersforskjelle. At de under 3 opførte Exemplarer ere den 

 ægte Ps. rhombeus, fremgaar af en Sammenligning med For s kål s Original -Exemplar, 

 et halvt Skind, som opbevares i Museet i hans «Herbarium Ichthyologicum». Berettigelsen til 

 at søge Linné's «urgentem» i Arten 2 maa især søges i hans Udtryk «Corpus . . . latins 

 (0: højere) quam longum». Richardson (1. c, p. 59) skjelnede den rigtigt fra Ps. rhom- 

 beus, og det er mig kjært atter at kunne indsætte «den store britiske Ichthyologs» Art i 

 sin Ret. Det bør dog bemærkes, at vore Exemplarer have et tydeligt Baand fra Nakken 

 til Øjet ligesom Ps. rhombeus 1 ); maaske findes det hos alle Psettus- Arier , især som yngre. 

 Saa vidt hidtil vides, er Ps. argenteus en østlig, Ps. rhombeus en vestlig Art; dog er det vel 

 muligt, at naar man lærer at skjelne mellem dem, vil det vise sig, at de forekomme jævn- 

 sides. — Om Ungerne af denne Slægt besidder jeg ingen egne Oplysninger; Stein- 

 dachner har i sit Værk over «Senegals Fiske» beskrevet de plettede Unger af Ps. Sebæ. 



Da Dr. Günther i «Fische d. Südsee» har afset en Tavle (pl. 92) paa at oplyse 

 .de Forandringer, som Zanclas cornutus undergaar med Alderen, og bl. a. vist, at Z. 

 canescens, som af Guichenot (Ann. Soc. Linn. Maine & Loire, IX) var gjort til Typus 

 for en egen Slægt: Gnathocentrum , kun er et Udviklingstrin af Z. cornutus, behøver jeg 

 ikke at opholde mig længe ved denne Slægt, som maaske nok tør henregnes halvvejs til 

 den pelagiske Fauna; de unge «Z. canescens» L. (C.V.), 2 1 /a— 2 2 rs" (60 — 70 Mm.) lange, 

 som ligge til Grund for Valenciennes's Beskrivelse af hans «Z. centr ognathus», vare 

 fundne af Dussumier i en Dolfin-Mave paa 1°N. Br. og 75° 0. L. (fra Paris), og V. 

 udleder sin Arts formentlige Sjældenhed netop af dens Analogi med Sternoptyæ i Henseende 



') Day (Fishes of India, pl. LI, B, fig. 5) afbilder 2 Baand hos Pl. argenteus; hans PI. falciformis 

 (pi. LI, A, flg. 6) er vistnok PI. rhombeus Forsk. 



