570 



1G2 



har kunnet føre Spørgsmaalel til endelig Afgjørelse for alle de tidligere opstillede Formers 

 Vedkommende og til Dels selv har ladet sig vildlede af Ungernes store Lighed. 



De yngste foreliggende P. paru, 2 3 /4 — 3 Tommer lange, ere kulsorte med 5 hvide 

 Baand, af hvilke det forreste begynder som uparret, dannende en «ßlis» i hele Pandens 

 Længde, men deler sig over Munden og fortsætter sig ned paa begge Sider af denne, 

 indtil dels to Grene modes under samme. Det andet begynder foran første Bygfinne og 

 ender foran Bugfinnerne; det tredje lager sin Begyndelse paa de første bløde Bygfinne- 

 slraaler og ender foran Gattinnen; fjerde gaar i en Bue fra Bygfinnens til Gatfinnens Bag- 

 rand; femte indfatter Halefinnens øvre og nedre Band og fortsætter sig tværs over dens 

 Bod. Halefinnens Bagrand er rund (konvex) med afrundede Hjørner — en Karakter, der 

 holder sig gjennem alle Aldere; en hvid Kant fremhæver denne Bagrand; Byg- og Gat- 

 finnens lodrette Bande have ligeledes en hvid, men meget smal Kant; Gatfinnens Hjørne 

 er spidst, Bygfinnens trukket ud i en kort Forlængelse. Skællenes frie Del er fuldstændigt 

 cilieret (beklædt med Skæltænder). Slige Former svare aabenbart til Cuvier's Beskrivelse 

 af Pomac. arcuatus L. 1 ). — Det næste Individ i Bækken (lidt over 3 Tommer) afviger kun 

 fra de yngste derved, at de lyse Kanter paa Gat- og Bygfinnens lodrette Del ere blevne 

 meget svage, og at der paa en Del af Skællene i de mørke Farvebælter er kommet lyse, 

 halvmaanedannede Bande frem, fortil fremhævede af en mørkere Streg eller Plet, omtrent 

 paa hvert andet i hver anden Række, gjennem snitlig (P. quinquecinctus Cuv.). Hos Exem- 

 plarer paa Z' 6 U Tomme ere Ryg- og Gatfinnens Hjørner forlængede til Spidser, ellers er alt 

 uforandret. Naar man kommer til Individer paa 4Vi Tomme, ere hine Spidser saa lange, 

 at de naa til Ilalefinnens Bagrand eller ud over denne; i denne Henseende er der dog 

 nogen individuel (if. Cuvier sexuel) Forskjel; bos et Individ paa Tomme ere de 

 saaledes forholdsvis kortere, og et paa 3 3 /4 har ikke Gatfinnens Hjørneforlængelse udviklet. 

 Exemplarer paa 5V2 Tomme have i det hele endnu de angivne Karakterer, men de smaa 

 Halvmaaner komme mere og mere frem, og den mørke Farve breder sig mere og mere ud 

 over de oprindelig kun ved Grunden mørke Brystfinner. Ved G Tommers Længde (P. cingu- 

 latus) begynder Fiskens sorte Farve at blive mindre dyb, mere sortebrun, de lyse Baand 

 derfor at tabe sig noget. Hos en P. paru paa 7 Tommer er det tredje af de beskrevne 

 Baand endnu tydeligt, og flere af de andre kunne endnu skimtes; Halefinnens lyse Kant kan 

 allerede paa dette Trin være forsvunden, men andre Exemplarer af samme Størrelse vise 

 den endnu meget tydeligt. Exemplarer paa IOV2 — 14 Tommer ere mørkebrune uden Spor 

 til Tværbaand; en stor Mængde hvide Halvmaaner tegne sig smukt paa den mørke Bund; 

 men de Skæl, der bære dem, ere ikke eller kun ubetydeligt større end de talrigere uden 

 Aftegning, mellem hvilke de findes spredte. Skællenes «cilierede» Karakter er for længst 

 veget for en fint ribbet, der paa Mellemstadier kan iagttages i alle Overgange. Halefinnen 

 er nu afrundet uden hvid Kant, Brystfinnerne mørke med lys Bod, Gjællelaagshuden ligeledes 

 lys. Rygfinnen har altid hos denne Art 10 Pigstraaler; af de bløde Straaler har jeg fundet 

 29 — 30 i Rygfinnen, 23—24 i Gatfinnen-). 



') I'oey henfører (1. c, p. 134) denne Form til P. aureus. 



2 ) Jeg tor ikke paastaa, at de angivne Straalelalforniler ere absolut gyldige, da jeg ikke har villet ofre 

 ret mange Exemplarer paa Tællinger af de blode Straaler; de synes i ovrigt at stemme med lilec- 



