169 



577 



langt (Tab.V, ûg. 11) fra 9° 49' N. Cr. og 109 °20' 0. L. ; der er her nogen Forskjel i Formen 

 af de 4 Skjoldtorne, og navnlig ere de nedre, sete nedenfra, bredere og naa mere sammen 

 underneden end hos de større Exemplarer; og Supraorbitalranden løber ud i en skraat til 

 Siden og bagud rettet Forlængelse eller Torn, som altsaa — forudsat at de to andre 

 Exemplarer tilhøre samme Art — forsvinder meget tidligt. 



Af Harpochirus [Drepané] pitnctalus 1 ) har jeg vel havt en stor Række Exemplarer, 

 men ingen meget unge, for mig. Jeg kan derfor ikke oplyse dens allerførste Udviklingstrin' 2 ), 

 men kun at den forandrer sit Fysiognomi ikke saa lidt med Alderen. Alle yngre Individer 

 ere lige høje og lange, de udvoxne derimod mere langstrakte, Profilet mere udpræget 

 derved at Panden mellem Øjnene er bleven mere fremstaaende. Alle over 6 Tommer lange 

 have 4—10 lodrette, mørke Punkt-Rækker; Antallet synes at tage til med Alderen derved, 

 at nye Piækker komme frem mellem de første 4 eller 5; under denne Størrelse ere de 

 enten uden Aftegning eller vise (under 4Y2 Tomme) svage Spor til kortere og længere 

 lodrette Striber, ud af hvilke de senere Punktrækker maaske udvikle sig; stundom ses i det 

 mindste disse Punkter ret tydeligt i dem. — Paa lignende Maade udvikler der sig hos 

 Ephippus argus, synes det, en plettet Tegning af en stribet. Af denne maa man i øvrigt 

 skjelne 3 Former, som jeg vilde være mere tilbøjelig til at betragte som Arter end kun 

 som Varieteter: a) den kinesiske med faa, 20—30, store Pletter, større end Øjet; b) den 

 indiske (Calcutta, Penang, Madura-Strædet) med flere Pletter af Middelstørrelse (som Øjet 

 eller noget mindre end dette). Unge Exemplarer af denne Form, af c. IVj Tommes Længde 

 (35 — 40 Mm.), vise foruden disse mørke Pletter kun et A-formet Baand, stigende fra 

 Issen ned imod Panden og adskilt ved et lyst Parti fra en mørk Pandeplet mellem Øjnene; 

 men der er her ikke Spor til mørke Tværbaand ned over Kroppen, c) Med talrige meget 

 smaa Pletter (ved Sunda-Øerne); yngre Exemplarer af denne svare til E. ornatus (C.V.) 3 ). 

 Ilos Exemplarer af c. 2 Tommers Længde gaa Pletterne halvt op i 6—7 mørke Tværbaand, 

 der udgaa fra Ryglinien og tabe sig ned mod Midten af Kroppens Sider; to svage, lyse, 

 A-dannede Baand paa Isse og Pande samt en lys « Blis » iagttages ogsaa hos disse unge 

 Exemplarer, men kunne stundom endnu skimtes hos fuldvoxne Fiske af alle 3 Varieteter. 

 Alle unge Exemplarer ere desuden forholdsvis korte med skraat, jævnt nedstigende Profil; 

 dettes stærke Sænkning mellem Snude og Pande uddanner sig først hos ældre, hvilke 

 ogsaa, til Dels i det mindste, kunne antage en saa langstrakt Legemsform, at Legemets 

 Højde kun er lig omtrent den halve Længde, Halefinncn medregnet. — Som yngste Led 



') lf. «Zool. Ree.» 1867, p. 160, er Cope's Cryptosmilia lima fra Afrikas Vestkyst (Trans. Am. philos. 

 Soc., Xlli, p. 401) = Drepane punctata. 



2 ) Cfr. Day, Fishes of India, p. 116. 



3 ) Kner beskriver Scatophagus ornatus som egen Art (Novara Reise, Fische, S. 272). Cfr. Günther i 

 «Ann. Nat. Hist. », XX (1S67), p. ü8. 



Vidensk. Selsk. Skr., 5. Række, naturvidensk. og math. Afd. XII. 6. 73 



