58G 



178 



til Øjehulen og paa en noget højere liggende Unie, der forst følger Øjehulens øvre Iland 

 og derefter fortsætter sig hen over Enden af Gjællespalten og lige saa langt bagved denne, 

 under hvilken Hække der ligeledes ligger større Hudforbeninger; endelig langs en Skraalinie 

 over Højryggen, endende ved 1ste Rygfinnes Udspring. Endnu yngre Exemplarer ere kortere 

 og plumpere af Form, mere kortsnudede og braksnudede, hele Snuden foran Øjet kun 2 — 1 1 /2 

 Gang saa lang som et Øjetværmaal; de ere endelig aldeles ru af de fra alle Skællene sig 

 hævende, bagtil krummede Torne, en fra hvert Skæl; ogsaa de ovenfor omtalte større Takker 

 ere forholdsvis større, jo yngre Exemplarerne ere, men i øvrigt ikke væsentlig forskjellige 

 fra almindelige Skæltorne og ikke meget i Øjne faldende mellem disse, der ere stærkt ud- 

 viklede over hele Legemet, Hovedet og Snuden derunder indbefattede, bl. a. ogsaa paa 

 Forryggen. Hos Individer paa 17 Mm. og derunder søger man forgjæves efter Bugfinnerne. 

 (Jfr. Tab. I, fig. 6-8.) 



Jeg kan efter disse Iagttagelser ikke nære Tvivl om, at C. velitaris P. og C. 

 brevispinis Kn. Std. jo ere Synonymer til C. gracilis Lowe, hvilket Navn saa efter Prioritets- 

 reglerne skulde vige for det pallasiske; da Identiteten dog i al Fald kan bestrides, om end 

 inaaske mere af formelle end af reelle Grunde , er det dog maaske bedst at undlade denne 

 Navneforandring og indskrænke sig til at lade « C. velitaris» udgaa af de faste Arters Tal. 

 Naar Gill (Proc. Acad. Philad., 1862, p. 234) for denne Form har opstillet Slægten 

 « Orthichthys», maa denne dele Skæbne med adskillige andre af denne Ichthyologs uhold- 

 bare Slægter; at opstille en egen Slægt («Centriscops») for C.humerosus Rich. («Voy. Erebus 

 & Terror», pl. 34, fig. 5), er ikke meget mere forsvarligt, dåden hele Organisation, saa vidt 

 den kjendes, er uforandret den samme som hos C. scolopax, kun Fysiognomiet endnu 

 bizarrere. — Om Udviklingen af den sidst nævnte Art foreligger der en Notis af Dr. C. 

 Emery 1 ); der afbildes to Stadier: det yngste (8 Mm.) har endnu ikke noget, som karak- 

 teriserer den som en Centriscus; det ældre (10 Mm.) har allerede de 3 uparrede Finner 

 vel udviklede og adskilte samt en kort og stærk, utakket Pigstraale forrest i første Ryg- 

 finne; Formen er kort og plump, der er en Antydning til den forlængede rørformige Snude, 

 men denne er dog ikke meget længere end Øjet er langt; Bugfinuer mangle endnu; 

 Legemets Omrids foran de uparrede Finner ere tornede og takkede som ovenfor beskrevet 

 hos de unge C. gracilis; hos et 20 Mm. langt Individ vare Bugfinnerne tydelige og Snuden 

 allerede meget længere. Der er stor fysiognomisk Overensstemmelse mellem den 10 Mm. 

 lange C. scolopax (1. c., fig. 12) og C. gracilis af omtrent samme Størrelse; kun er sidst 

 nævnte kjendelig smækrere. Ved en Størrelse af c. 20 Mm. er Forskjellen meget i Øjne 

 faldende; et foreliggende ungt Exemplar af C. scolopax paa 21 Mm., efter Opgivende, 

 fra de kanariske Øer, oplyser paa én Gang denne Forskjel og Analogien mellem Arterne i 

 Henseende til deres Udvikling; 



M «Note ittioloeichc». (Atti delta Società Italiana di scienze naturali. Vol. XXI.) 



