20 



ťossilních tak i recentních foraminiferách, jež svoji zřejmě porovitou skořápku pokrývají zrnéčky 

 písku, jež pak dalším přibýváním hmoty porovité zdají se tvořiti podstatnou část skořápky. Mimo 

 to, pustivše mimo sebe ohled na to, k jakému účelu u těch foraminifer ona zrnka písečná jsou, 

 jest z prací Moebiových l ) vidno, že zvíře může na venek i skrz vrstvu zrnek písečných vyslati 

 své pseudopodie. Něco podobného však není u Polyphragmy možno, neboť hustý cement zevnější 

 vrstvy křemité úplně zabraňuje průchodu pseudopodií; nelze tedy význam těchto dvou, ostře od 

 sebe oddělených vrstev ztotožňovati s významem písčité a porovité vrstvy některých foraminifer, 

 jako jsou Textularia gibbosa z tertieru, Textularia agglutinans recentní, z Atlantického oceánu, 

 některé Buliminy s povrchem písčitým, a jiné. Spíše se zdá, že zvíře Polyphragmy nejprve vy- 

 tvořilo si vrstvu porovitou, jež, dokud bylo zvíře malé, mohla odolávati různým vlivům, a pak, 

 když zvíře rostlo, k vůli jejímu upevnění, mezi jednotlivé záhyby té tenké vrstvy a na vnějšek 

 skořápky ukládalo onu písčitou vrstvu s cementem. Tomu mimo jiné nasvědčuje ta okolnost, 

 že se u Polyphragmy nalézají zrnka písku rozdělená stejnoměrně hustě všude ve veškeré hmotě 

 cementové na povrchu i uvnitř (viz fig. 11.), což u jiných písčitých foraminifer nepřichází, naopak 

 u těch bývá nejvíce zrníček na povrchu, uvnitř buď jen samý cement, neb spoře tu a tam drobné 

 zrnko písku v základní vápenné hmotě uloženo. Ze by s houbami Pharetronami měla Polyphragma 

 příbuznost, jak Steinman (Zeitschrift f. Min. 1888.) tvrdí, ale nedokazuje, jest nanejvýš pochybno, 

 neboť podobnou strukturu žádná i sebe odchylnější houba neukazuje. 



Velikost: Délka skořápky 2 — 18 mm\ průměr (šířka) 1 — 15 mm. — Naleziště: Kamajk, 

 velmi hojně v slínovitých usazeninách ve slojích ruly ; zřídka v bryozových vrstvách na Kaňku 

 u Kutné Kory. 



Lituola. Lamarck emend. Brady. 

 S y non y m a : Placopsilina d'Orb. p. p. 



Charakteristika: Skořápka písčitá, na povrchu drsná, vícekomůrkatá, spirálně (aspoň 

 ze začátku) vinutá. Komůrky uvnitř labyrintické. Ústí nepravidelné, dendritické neb síťovité. .(Brady, 

 Challenger.) 



Struktura jemnější jest obšírně vylíčena při popisu druhů. 



Geologické rozšíření: Rod tento počíná již v kamenouhelném útvaru a dochoval se 

 až po naše doby ; známo jest asi 10 (?) fossilních a dva recentní druhy. V Českém křídovém 

 útvaru jest zastoupen třemi druhy; vesměs jen v cenomanu se naskytujícími. 



Lituola cenomana ďOrbigny. 

 Tab. II. fig. 1. — li. Tab. IV. fig. 15. Vyobrazení v textu č. 4. a 5. 



Literatura a synonyma: 

 1840. Placopsilina cenomana d'Orb. Cornuel. Oeufs des Mollusques Mém. Soc. Géol. de France. 



Ser. II. Vol. 3. pag. 259. Tab. II. fig. 36. 

 1850. Placopsilina cornncliana ďOrb. Prodrome de palaeont stratigraf. Vol. II. p. 111. Nr. 791. 



1850. Placopsilina cenomana idem ibidem p. 185. Nr. 758. 



1851. Placopsilina cenomana Reuss. Denkschrift d. kais. Akademie d. Wissensch. Bd. VII. p. 71. 

 Pl. 28, fig. 4, 5. 



L860. Lituola cenomana Parker and Jones. Quaterly Journ. of Geolog. Soc. Vol. 16. pag. 302. 

 Nr. 182. 



') Moebius, Cber die Struktur einiger weniger bekannten Foraminiferen aus St. Mauritius. Kiel 1890. 



