lít 



V některých případech se skořápka rozděluje ve 2 větve, zřídka ve více, jež na koncích 

 nesou charakteristické ústí. Celá skořápka jest rozdělena zevně mělkými ale dobře znatelnými (při 

 zachovalých exemplářích") zářezy, neb švy na množství prstencovitých segmentů, jež jsou rovno- 

 běžný mezi sebou, rostly-li komůrky pravidelně; jinak jsou švy nepravidelného 

 průběhu. Švy nám naznačují meze komůrek, jichž bývá při dospělých individuích 

 až 22 ; šířka jich přesahuje 4 — 6kráte výšku. Poslední komůrka nese na konci 

 ústí, jež se skládá dle stáří z 9 — 35 otvorů, jež bývají ve 2 — 3 více méně 

 zřetelné kruhy sestaveny, někdy však jsou neurčitě rozestaveny. Mezi jednotli- 

 vými otvory jest řada příčných brazdek. Plocha ústní (na které se otvory 

 nacházejí) jest slabě klenutá a obdána kolkolem rovnou, páskovitou, hladkou ^^ítí^^^' 

 plochou. 



. Fig. Č. 3. Polyphragtna 



Povrch skořápky pozorován za mírného zvětšení (viz Tab. I. fig. 6.) jeví eribrosum Reuss. Neprá- 

 še jako složený z drobných lupénků křemene, setmelených žlutohnědým hnč- videinč ztočený exemplář 

 dělem. Jednotlivé lupénky, neb zrnéčka křemene nevynikají však jako hrbolky 



z povrchu (viz fig. 12.), tak že tento nabývá hladkosti a sklovitého lesku; zdá se však, že tato 

 hladkost povrchu jest původu sekundárního, zvláště povážíme-li, za jakých okolností ty usazeniny 

 na Kamajku tvořily, že totiž asi příboj mořský ty skořápky na pobřeží ležící stálým zmítáním jich 

 takto uhladil. 



Co se týče vnitřní struktury skořápky, přesvědčíme se o její povaze jednak příčnými (hori- 

 zontálními) a podélnými (vertikálními) tenkými výbrusy, jinak cestou chemickou. 



Na průřezu podélním, vedeném pravě středem skořápky (fig. 8.), vidíme nepravidelné 

 ostrůvky temně šedé hmoty, jež jsou ku předu, k ústí v řady konvexní sestaveny, a jež jsou 

 průřezy výběžků stěn skořápky, jež takto tvoři příčky v celé skořápce, tak že tu lze mluviti o ja- 

 kýchsi komůrkách; tyto výběžky odpovídají také zevně záhybům neb švům skořápky, jakž to lze 

 dobře pozorovali na řezu vedeném poněkud excentricky, blíže ku povrchu skořápky (fig. 9.). 

 Krásně se dají tyto labyrintické záhyby stěn skořápky pozorovati, brousíme-li skořápku stále 

 s jedné strany; tu se neustále jiný a jiný obraz objevuje, brzy převládá hmota výběžků, brzy 

 zase vápenec vyplňující dutin)- záhybů, a komůrky se nám jeví spojen)' rourkami neb otvory podobně 

 asi jako se nám jeví ústí zevně. O tomto spojení komůrek se lehce přesvědčíme odlamováním 

 jednotlivých segmentů. Pozorujeme-li takový podélní průřez za silnějšího zvětšení (viz fig. 12., 13.), 

 shledáme, že se skořápka skládá ze zrnek písku, ostrohranných, různé velikosti (O04 — O01 mm), 

 spojených mezi sebou vápnitým cementem, jenž bývá zvláště na pokraji zbarven železem do žluto- 

 hnědá ; blíže ke středu jest šedý. Mimo tuto vrstvu písečnou pozorujeme na velmi jemných prů- 

 řezech ještě tenkou vrstvu jasnou hyalinní, vápnitou, jež jest prostoupena pory, vždy kolmo na 

 stěnu komůrky probíhajícími, někdy i nálevkovitě na 1 konci rozšířenými (fig. 13. e). 



Jelikož pak stěny komůrek bývají přerozmanitě zprohýbané, obdržíme často na témž řezu 

 pory podélně i příčně zasažené. Tato porovitá hyalinní vrstva jest dosti zřetelně od vrstvy písečné 

 oddělena a obaluje jaksi všechny vnitřní stěny a výběžky skořápky. 



Velikost porů 0*001 1— 0*0008 mm. 



Učiníme-li si průřez příční (vertikální), tu shledáme poměr) - podobné (viz fig. 11. a 14.). 

 Opětně tu uzříme vrstvu písčitou, převládající, vnitř pak k ní se druží ona jasná porovitá, tenká 

 vrstva vápnitá. Pozorujeme li jemný takovýto příční průřez za silného zvětšeni, tu se nám zejména 

 krásně objeví pory v jasné vrstvě, jež se ztrácejí v šedé hmotě cementové vrstvy písčité. 



Co se týče významu těchto vrstev, tu jest těžko rozhodnouti, k jakému účelu byly. Neboť 

 tyto poměry obou vrstev nejsou nijak analogické poměrům, jaké shledáváme u některých, jak 



8* 



