9 



Vyobr. č. 12. HeUropora costata 

 ďOrb., průřez kusem rozvětve- 

 ným, zvětšen 13kr. (Č. praep. 9.) 



které nerostou pouze do 

 kde na průřezu jediným 



U Heteropora lepida Nov. (vyobr. č. 9.) složen pupencový klín z 5 buněk, seřa děných 

 pravidelně dle schématu nahoře uvedeného. 



U Heteropora costata ďOrb. na kuse rozvětveném (vyobr. v textu č. 12.), pozorujeme na 

 obou koncích klíny pupencové, sestávající ze 5 a 7 buněk. Seřadéní zde 

 není jasně zříti. 



Dosud jednáno bylo o tom, kdy povstala při jediné buňce příčka 

 a po ní nový pupenec. Někdy však povstávají při dvou (vyobr. v textu 

 č. 8. a), neb i při více buňkách příčky, takže se vytvoří více klínů pu- 

 pencových. 



Dva klíny pupencové pozorovati možno tam, kde se později kmen 

 rozdvojí. Oba klíny původně poblíže sebe mění stále více svůj směr, 

 původně rovnoběžný, a roztahujíce buňku, která mezi oběma leží, obracejí 

 se na strany rozličné. Později kmen se rozdvojí a každý klín pupencový 

 obstarává růst ve svém směru. 



Více než dva klíny pupencové můžeme pozorovati ve zvláštních 

 případech u tvarů palicovitě naduřelých, ktr-ré přibírají nové buňky nikoliv 

 pouze v jediném směru, nýbrž na celém obvodu svém, čili takových, 

 délky, nýbrž zároveň také i do tlouštky. 



To bylo možno pozorovati u druhu Entalophora juvenis Počta, 

 trsem nalezeny tři klíny pupencové. (Vyobr. v textu č. 13, a, b, c.) Dva 

 z nich jsou vedle sebe, třetí na druhé straně kmene. Pokud se seřadéní 

 týče, souhlasí buňky těchto klínů pupencových s pravidlem výše na- 

 značeným. 



Jak se dále s těmito klíny děje, nebylo možno pozorovati, poně- 

 vadž, jak z popisu druhu toho zřejmým bude, chová v sobě mladá 

 stadia, která ve stavu dospělém posud poznána 

 nebyla. 



větévkách rozvětvených. V úhlu, který 

 povstává rozvětvením kmene u mechovek kruho- 

 ústých, objevují se někdy zajímavé poměry. <Per- 

 gens (Revis. des Bryoz. du cretacé, str. 364) na- 

 lezl u druhu Spiropora verticillata Goldf. spec. 

 v úhlu takovém velikou buňku, jejíž původ a 

 účel vysvětliti nevěděl. 



U druhu Entalophora fecunda Novák (vy- 

 obr. v textu č. 14.) jest v úhlu, kde větévky se 

 rozbíhají buňka obrysu srdcovitého, která uprostřed krátkou a tenkou příčkou rozdělena jest na 

 dvě nestejné části. Jedna čásť, na vyobrazení pravá, je mnohem menší než druhá na vyobrazeni 

 levá, která jest nepoměrně značněji prodloužená. U druhu Ent. fecunda jsou uprostřed trsu nad- 

 obyčej prodloužené buňky ve svazku (tab. 111. vyobr. é. 14.), a tu jest ona větší časť ze srdco- 

 vitého útvaru v úhlu rozvětvení posledním výběžkem těchto prodloužených buněk, tak že ji 

 končí svazek prodloužených buněk, které tvoři u druhu Entalophora fecunda Nov. v hlavním pni 

 jakousi dřeň. 



Nazývám buňky ve středním svazku buňkami dřeňovými (něm. Markzelleh a jest tudíž výše 

 popsaná buňka poslední dřeňovou. Je-li dřeň vyvinuta také i ve větvích, tu tvoři pro každou větev 



Dr. F. Počta: O mechovkach z Kor\ canských vrstev. -J 



Vyobr. č. 13. Průřez koncem 

 větévky druhu Entalophora 

 juvenis Poč. 13kr. zvětšený. 

 (Čís. praep. 22.) 



Vyobraz, č 14. Entalophora fecunda 

 Novák. Průřez místem, kde větévky 

 se rozdělují, zvětšen 26kráte. 

 (Čís. praep. 16.) 



