váček nepravidelné, laločnaté podoby, který měří as (H5 mm v jedné a 011 mm v druhé ose 

 a má as 6 malých otvorů. 



Mimo vyobrazený a popsaný exemplář nalezen byl ještě ploský tvar téchže znaků. 



Druh tento podobá se druhu Diast. tubulosa, k němuž čítá se i Berenicea megapora popsaná 

 ďOrbignym. (Falaeont. franc. tab. 635. vyobr. č. 1. — 5., tab. 641. vyobr. č. 9., 10. a tab. 758. 

 vyobr. č. 13.) Francouzský druh jest však mnohem větších rozměrů, buňky jeho jsou na povrchu 

 od sebe na 05 mm vzdáleny, as 0*2 — 0*26 mm široké a mají ústí ve vnitřním průměru 0'08 až 

 0*1 mm široké. 



Diastopora exigua nov. spec. 

 Tab. I. vyobr. č. 23. 



Trs tvoří povlak cizího předmětu, který jest rozrušen, tak že vnitřek zaokrouhleného trsu 

 jest bud prázdný, aneb jest vyplněn kamením. Buňky jsou na povrchu dosti neurčité, nejsou po celé 

 délce své zřetelně naznačeny, nýbrž jen přední konec jejich poblíže ústí bývá zřetelně ohraničen. 

 Ústí jsou kruhovitá, vynikají v podobě as 0*1 — 0*2 mm dlouhé rourky nad povrch a leží bez 

 pravidla dosti roztroušeně, někdy jakoby do neurčitých řad seskupeny. Vnější průměr jejich jest 

 as 0*14 — 0*16 mm, vnitřní 0*06 — 0*08 mm. Jediný exemplář, který je vyobrazen. 



Druhu tomu poněkud se podobají Diast. protracta a Diast. echinata, jež ale liší se jinými 

 rozměry, jak to zřejmo bude ze značných rozdílů měr udaných, jež se při srovnávání vyskytnou. 



Diastopora procera nov. spec. 

 Tab. IV. vyobr. č. 23., 24. 



Na skořápkách ústřic, ramenonožců a j. plíží se protáhlé tlusté trsy, které již pouhému oku 

 bývají nápadný svou hrubou dirkovaností. Jednotlivé buňky nejsou dobře ohraničen) - , ústí jejich 

 jest téměř vždy poškozeno, tak že na venek vystupují buňky obyčejně celým svým průměrem, který 

 bývá elliptický, poněvadž buňky leží šikmo na plochu, ve které odření povstalo. Dá se předpo- 

 kladati, že ústí buněk byla jinak zařízena, a že stav, ve kterém se nalézají nyní, povstal odřením, 

 ač jest ku podivu, že as na 10 jedincích nebyl nalezen jiný způsob zachování, kdežto u jiných 

 zkamenělin z téhož naleziště zachovány bývají často i nejjemnější ostny. 



Při tomto stavu nerozhoduje ovšem míra ústí, kteráž také kolísá dosti značně. Obyčejně 

 měří ústí v kratší ose as 08 mm, v delší 0'12 — 0*16 mm. Některé exempláře jsou zvlášť odřené, 

 tak že i svrchní stěna buněk chybi, a že zřetelný bývá vnitřek buněk, jakož i jich šikmý směr. 



Celkovým pohledem podobá se druh tento tvaru Semielea plana u a Orbignyho (Palaeontol. 

 franc. tab. 738. vyobr. č. 12. — 14.), který však nejen že vnitřní ústrojností svou náleží do jiného 

 oddělení, jak o tom později zmínka bude učiněna, nýbrž i má zřetelná ústí. 



Čeleď Idmoneidae. 



Trsy rozvětvené, smačklé, bud plíživé neb i volné, maji ústí na dvou předních stranách, 

 které splývají někdy v jedinou plochu. Na zadní straně není ústí; trsy jsou hladké a maji sesilo- 

 vací buňky přídavné. Ovicelly mají podobu váčku, který otevírá se jediným ústím. 



Rod Idmonea Lamouroux 1821 



Trsy jsou stromovitě rozvětvené, obyčejně se tří stran smačklé, tak že průřez příčný jest 

 trojhranný. Buňky otevírají se na dvou předních bočných plochách, kdežto třetí zadní plocha jest 



Dr. F. Pocta: O mechovkách z Korycanských vrstev. 3 



