18 



hladká, rovná aneb vypouklá bez ústí a někdy pokryta zvláštní epithekou. Přední dvě bočné 

 plochy splývají někdy v jedinou, tak že trs jest pak se 2 stran smáčkly. Vzadu probíhají trsem 

 přídavné chodby sesilovací (canaux de renforcement u r Pergense), které mimořádně otevírají se 

 na zadní hladké ploše malými otvory. Ovicelly v podobě váčku nemají stálého místa, někdy jsou 

 na zadní ploše, jindy na některé z bočných ploch. 



Idmonea prima nov. spec. 



Tab. II. vyobr. č. 7.-11. 



Trsy stromovité, jemné a proto snadno rozrušitelné, podvojmo rozdělené a se tří stran 

 smačklé, tak že příčný průřez jest trojhranný. Napřed vyniká hrana proti zadní ploše postavená 

 a obě bočné plochy po obou stranách této hrany mají ústí buněk kruhovitá a od sebe nestejně 

 v řadách šikmých oddálená. Jen výjimkou obnáší mezera mezi oběma sousedními buňkami průměr 

 vnějšího ústí, a rovněž výjimkou sousedí dvě buňky těsně vedle sebe. V jedné řadě bývají oby- 

 čejné ústí tři vedle sebe, zřídka jsou 4, aneb schází jedno a jsou pak 2. Pokud se týče vzájem- 

 ného poměru mezi řadami obou ploch bočných, tu pozorujeme, že se navzájem řady ty střídají. 



Nikoliv všecky trsy vyznačují se však takovou pravidelností. Často celý trs bývá tu více, 

 tu méně stočený, tak že hrana přední rovněž se zatáčí, a při pohledu ze předu objevuje se brzy 

 jedna, brzy druhá bočná plocha. Zvláštním úkazem jsou zde obloukovitě zahnuté trsy (tab. II. 

 vyobr. č 10.), které někdy uprostřed zbytek matečného kmene ještě nesou, a tak dokazují, že 

 vlastně ze 2 větviček povstaly, a které jsou typickým a následkem této své zvláštní vnější podoby 

 snadno rozeznatelným zjevem. 



Zadní plocha, která leží naproti přední hraně (tab. II. vyobr. č. 8.), jest rovná a podélně 

 rýhovaná. 



Ústí vynikají málo nad povrch a jen poblíže přední hrany bývají na značnější vyvýšenině, 

 jsou kruhovitá a měří ve vnitřním svém průměru 0'04 — 0'06 mm. 



Na průřezu podélném (tab. II. vyobr. č. 11.) vidíme buňky ze zadní části trsu vynikati 

 a ku předu obloukovitě se kloniti. Ony jsou téměř stejně široké ; mladší či vyšší na trsu bývají 

 delší starších či zpodnějších. Za těmi vzadu probíhají pak přídavné buňky sesilovací (canaux de 

 renforcement, Nebenzellen) v počtu 3 — 5, které od zpodu přímo aneb jen v nepatrných záhybech 

 do výše vynikají. Stěny těchto přídavných buněk sesilovacích objevují se pak na hladké zadní 

 ploše trsu jakožto podélné čáry. Na žádném jedinci, jež jsem zkoumati mohl, neotevírají se tyto 

 přídavné buňky na venek. 



Na příčném průřezu, který jest obrysu trojhranného (tab. II. vyobr. č. 9.), vidíme elliptické 

 průřezy buněk nestejných rozměrů tak rozestavené, že od zadní plochy ku přední hraně přibírají 

 na šíři. Řez zasáhl 2 ústí, která buňkami na obvodu otevřenými naznačena jsou. U zadní plochy 

 probíhají pak úzké, v průřezu kruhovité, přídavné buňky sesilovací. 



Idmonea decurrens nov. spec. 



Tab. II vyobr. č. 3.-6. 



Trs má podobu úzkého listu, přední hrana jeho jest slabě naznačena, tak že obě bočné 

 plochy do sebe přecházejí. Kruhovitá ústí buněk rozestavena jsou poněkud nepravidelně v řadách 

 šikmých, uprostřed se sbíhajících. Toto roztřídění buněk nejlépe si představíme, myslíme-li si, že 

 hořeji popsaný druh Idm. prima jest shora tak smačklý, že střední hrana téměř vymizí. Hranice 



