24 



střídavých, tak že ústí postavena jsou místy v pětičetách. Ústí buněk hlavních mají vnější průměr 

 018 mm, vnitřní pak O09 mm a jsou od sebe, v jedné řadě počítáno, vzdáleny 035 — 04 mm. 

 Místo mezi ústími buněk hlavních vyplněno jest 10 až 14 otvory buněk vedlejších. Ve stáří obruba 

 ústí jakož i podélné lišty stávají se mohutnějšími. 



Na podélném průřezu (tab. III. vyobr. č. 7.) kmenem viděti četné buňky hlavní, které 

 počínají ve středu trsu, jdou příkře vzhůru a po té teprve vybíhají na venek téměř vodorovně. 

 Na obvodu jest hustý lem vedlejších buněk (cavités interscelettiques), které se zde hojně rozvětvují. 



Příčný průřez (tab. III. vyobr. č. 8.) ukazuje zvláštní sestavení buněk. Poněvadž buňky 

 jdou z počátku téměř kolmo vzhůru a pak teprve pojednou se vodorovně ohýbají, není v průřezu 

 příčném viděti na obvodu buněk, nýbrž jen ve středu. Na obvodu nejvýše bývají některé buňky 

 po délce řezem otevřeny. Hmota trsu sestává z lamell paprskovitě seřaděných a často se dělících. 



Druh ten, jehož typické vzory prof. JNovák vyobrazil na místě výše udaném, jest dosti hojný. 



Heteropora ramosa nov. spec. 



Tab. III. vyobr. č. 1.-6. 



Trsy veliké, 2 až více cm dlouhé a vysoké, nepravidelně rozvětvené a zase spolu často 

 spojené, tak že tvoří jakousi hrubou mřížovinu, jejíž jednotlivé dílce nejsou stejné tlouštky. Větší 

 kusy trsu rozlamují se snadno podle ploch buněk a proto i většina zásoby sestává z úlomků větších 

 či menších. Na zlomených plochách jsou hluboké prohlubiny, které povstaly bezpochyby vylomením 

 buněk. Někdy jsou zlomené plochy až trojhranné, tak že se trs podobá až korovitému povlaku 

 se třemi záhyby. Na povrchu trsu jsou otvory hlavních buněk bez obruby, měří as 028 mm 

 v průměru a jsou různě roztroušeny, místy bez pravidla k sobě skupeny, jindy od sebe vzdále- 

 nější. Vedlejší buňky mají otvory rozličné velikosti, as od O06 až téměř do šíře buněk hlavních. 



Podélný průřez (tab. III. vyobr. č. 1.) má hlavní buňky poměrně široké, které volně se 

 kloní na venek. Na obvodu jest lem ne příliš hustý buněk vedlejších. 



Na průřezu příčném (tab. III. vyobr. č. 2.) jest uprostřed několik buněk menších, na obvodu 

 jsou pak větší buňky šikmo až i podélně proříznuty. Stěny buněk sestávají z lamell, které paprsko- 

 vitě jsou seřaděny. 



Heteropora lepida Novák. 



Tab. IV. vyobr. č. 21 , 22 

 Beitrage z. Kenntn. d. Bryoz. d. bóhm. Kreidef. str. 39, tab. VIII. vyobr. č. 21. — 23. 



Druh v kaňkovské hlíně velice hojný a zároveň velice proměnlivý. Stonky poblíže rozšířené 

 základné a pak i základní plocha sama mívají jiný vzhled než hořejší kmen. Ústí hlavních buněk 

 bývají zde někdy řídce roztroušená a nepoměrně malá; otvory přídavných buněk jsou četné a oby- 

 čejně malé. Jindy jsou ústí v obyčejné velikosti a pravidelné sestavená, tak že zpodní čásť některých 

 kmenů není nepodobná povrchu, jejž na druhu Het. costata vidáme. 



Jiné palicovité tvary s povrchem úplně normálním jsou téměř identické s druhem Heter. 

 clava ďOrbigny, jak jest vyobrazený na tab. 620 vyobr. č. 4. — 6. (Palaeont. franc.) pod jménem 

 Claviclausa clava. Pokud se rozměrů týče, tu jsou některé části na kmeni, které mají ústí hlavních 

 buněk 0'092 mm, vedlejší otvory 0'04, jiné exempláry mají ústí hlavních buněk 0*07 mm a otvory 

 vedlejších buněk protáhlé v podobě štěrbin O - 11 dlouhých a - 03 širokých. Normální míry velkých 

 ústí jsou 0'19 — - 2, otvorů buněk vedlejších 0'04 — - 05. 



