28 



sebou příčkami spojeny. Mezery, které povstávají mezi příčnými výběžky, jimiž buňky spolu se 

 spojují, dávají vznik vniterným dutinkám. Zpodní strana trsu, jež přirůstá, jest plochá a hladká; má 

 paprskovité čáry, které naznačují stěny buněčné na druhé svrchní straně. 



Rozměry jsou v mm, délka buněk as 05 mm, průměr ústí 019 mm. Nový druh tento 

 není příliš řídký a byl již znám z jiných nalezišť křídových; obyčejně ale bývá dosti nepříznivě 

 zachován a mezery mezi buňkami a příčkami bývají zaneseny kamením, tak že nesnadno lze je 

 pozorovati. 



II. oddělení: 



C e i n a. 



Buňky se poněkud rozšiřují k ústí ; vápenné stěny buněčné mohutní směrem k ústí a zužují 

 tak vnitřek buněk. Na povrchu ústí leží na dně prohlubiny, jejíž valy tvoří hlavní součásť stěn 

 buněčných. Ovicelly u oddělení tohoto nejsou známy. Některé buňky jsou delší druhých a jest 

 možno, že zastupovaly funkci ovicell. 



Čeleď: Ceidae. 



Jediná čeleď vyznačuje se znaky uvedenými při popisu druhého oddělení. 



Rod Cea ďOrbigny 1852. 



Trsy stromkovitě rozvětvené, ploché, tak že průřez příčný jest ploše elliptický, mají buňky 

 k ústí zúžené, kolem celého kmene roztroušené. 



Cea modesta nov. spec. 



Tab. IV. vyobr. č. 13—17. 



Tvoří trsy stromkovitě, obyčejně jen jednou rozdělené; hlavní peň bývá méně, postranní 

 větve pak silně smačklé. Někdy větve rozšiřují se do plochy. Na všem povrchu jsou podlouhlé 

 prohlubiny 023 — 03 mm dlouhé a 0T8 — 025 mm široké, obyčejně bez pravidla roztroušené. 

 Na některých místech zdá se, jakoby prohlubiny ty byly v řadách šikmých anebo jakoby tvořily 

 pětičety. Mezi jednotlivými prohlubinami jest pak síť do valu zdviženého povrchu, která zvláště 

 vyniká na jedincích dobře zachovalých. Na dně takových prohlubin leží obyčejně v hoření části 

 aneb zřídka asi uprostřed ústí. Ústí jsou nepatrná, měří O05 — 0-08 mm v průměru. Často bývá 

 svrchní stěna buňky rozlomena, tak že objevuje se na dně prohlubiny díra značné velikosti, která 

 ovšem nesouvisí nikterak s ústím. 



Průřez příčný (tab. IV. vyobr. č. 14.) ukazuje, že trs sestává pouze ze dvou ; zadem k sobě 

 přirostlých řad buněk, které mají, zvláště směrem k ústí, stěny silné. Průřez podélný (tab. IV. 

 vyobr. č. 13.) rovněž dává zříti mohutné sesílení stěn buněčných ku obvodu, tak že jednotlivé 

 buňky založeny jsou do pně v podobě pytlíčku a ústí na venek jakýmsi užším hrdlem. 



Výjimku tvoří jen buňky terminální, které z počátku mají ústí širší než prostor buňky uvnitř 

 a teprve později, až přibude růstem nová buňka, jaksi stlačeny bývají a nabývají potom podoby 

 stejné. Na průřezu podélném konečně pozorujeme, že se buňky v obou plátech jaksi, ovšem dosti 

 nepravidelně, střídají. 



Druh ten jest dosti hojný. 



