20 



Del og en sydligere meget lavere. Den nordre Del indbefatter to dybere Partier, et vest- 

 ligt paa 12—13 m og et østligt dybere, der noget nord for Klaus Nars Holm indeholder 

 Søens Maximaldybde 16 m. 



Man faar det Indtryk af disse ejendommelige Dybdeforhold, at Søen oprindeUg 

 har været betydelig mindre og smallere i gamle Dage, idet den paa den Tid har 

 været begrænset af den sydlige 4 Meter Kurve; hele det store, lavvandede, sydlige 

 Parti er fremkaldt ved en senere Oversvømmelse, som paa et vist Tidspunkt har været 

 større end nu. 



Et nærmere Studium af Kortet vil endvidere vise, at der spredt over Søbunden 

 ligger adskillige dybere Smaapartier og Smaabanker. Meget forviklede er Kurvernes 

 Forløb særlig i Soens vesthge Ende. Uden iovrigt at gaa nærmere ind paa Kurvernes 

 Forløb her skal der kun gores opmærksom paa den ejendommelige, langstrakte Banke 

 med kun 2 m Vand, der strækker sig tværs over Soen og ligesom er ved at afsnøre en 

 Del af Søen fra det øvrige. 



Furesø. 



Kort III, IVA. 



er 935.8 ha stor, H. o. H. 19 ni. 



MøUeaaen løber ind i Søens nordvestlige Hjørne og forlader den i det sydøstlige. 



Søen frembyder i mange Henseender meget ejendommelige, bathymetriske Forhold. 



Paa sin østhge Side har den to Bugter, den større Storekalven og den meget mindre 

 Lillekalven, der tilsammen afgrænser Halvøen Næsset. 



Der er ingen Tvivl om, at Søen en Gang, syd for Luknam, har skaaret sig ind Hge 

 til den lille Sø, Vejleso ved Holte Station. Selve den fremspringende Halvø Luknam 

 var endnu for ikke 100 Aar siden en 0, hvorpaa der holdtes Kaniner; deraf ogsaa Be- 

 tegnelsen Kaningaarden for Hovedgaarden Aagesholm. Det er Hgeledes sikkert, at Søen 

 i tidligere Tid i de saakaldte Brodenge i Storekalvens inderste Del har gaaet helt op 

 til Jærnbanelinien, at Forbindelsen med Farumsø har været bredere, og at Søen ved 

 Frederiksdal er naaet helt op til Landevejen og den nuværende Krohave. Det gamle 

 Slot Hjortholm har oprindelig været omflydt af Vand. Søen er nu omgivet af ret stejle 

 Skrænter, der hæver sig indtil 20m over Vandspejlet. I tidligere Tid, da Søen stod højere, 

 har den eroderet Kysterne stærkt; det brede Stenbælte, der ofte er ca. 10 — 15 m bredt, 

 findes næsten overalt langs Kysten. Det er dannet ved, at Bølgerne under Erosionen 

 har vasket Stenene ud (Fig. 6). Det er dette Bælte, der vistnok for en væsentlig Del 

 er Skyld i de smalle, svagt udviklede Vegetationsbælter. Erosionen er nu overalt op- 

 hørt. Skrænterne er bevoksede med Græs og Skov. Mellem Skrænterne og Soen findes 

 den hyppig stendækte Strandbred, hvis Bredde selvfølgelig veksler med Søens ret skif- 

 tende Vandstand. End ikke under en af de stærkeste Storme, vi i Mands Minde har 

 haft. Julestormen 1900, var Søen mere i Stand til at øve eroderende Indflydelse paa 

 Skrænten. Paa sine Steder findes betydelige Sandmasser; dette er særhg Tilfældet i 

 Søens sydøstlige Hjørne, i Bugten ud for Frederiksdal og Virum, samt i Storekalvens 

 inderste Del. Navnlig paa førstnævnte Sted findes en bred Sandflade, der gaar ud over 

 4 Meter Kurven. løvrigt hviler Stenbræmmen langs Kysten næsten overalt i Sand, 

 men disse Sandmasser flyttes af Bølgerne og aflejres i Overensstemmelse med Vindret- 



