45 



og Niwicula-Avit'v. Hen paa Viiiloroii, kort for Soen lægger til, bestaar Bevoksningerne 

 overvejende af Tabellaria, der sainliiliij; l)eklæder alle under Vand værende Dele af Scirpus 

 og Phraymites. Tilsyneladende l)liver disse derved mer end en Gang saa tykke som de 

 i Virkeligheden er. Sker der af en eller anden Grund en Vandstandssænkning, saa at 

 disse Diatonieebelægninger kommer over Vandet, torrer de ind, og Scirpiis-Pliraginiles- 

 Zonen faar da forneden et snehvidt Bælte, der som en bestemt Farvetone præger Land- 

 skabet. Isen la^gger sig sjældent paa den Maade, at den en Gang lagt bliver liggende. 

 Søen fryser i Begyndelsen til ved Bredderne hver Nat og bryder saa atter op. Under 

 disse skiftende Islægnings- og Islosningsperioder skurer Isen Stenene i den inderste Li- 

 toralzone rene for Diatoméer. Der dannes Diatomeeslam mellem Stenene, og kun paa 

 disses Sider, hvor Isen ikke har kunnet naa, bliver Diatoméerne siddende. 



De assimilerer under Isen, navnlig i klart Solskin; Ilten frigøres, Luftblærer samler 

 sig under Isen, og idet de gaar lodret til Vejrs, tegner de hver enkelt Stens Kontur af 

 i Isen. De af Diatoméerne frigjorte Iltmængder tegner i den overliggende Is under den- 

 nes Vækst, idet de kun sidder paa Kanterne af Stenene, alle Litoralzonens Sten af i Isen. 



Til Slut lægger Vinterisen sig over Søen, og den største Del af Diatomeebelægningerne 

 fryser nu inde i Isen. Naar da Isen om Foraaret bryder op, skurer den Stenene rene; 

 Bølgerne tager i Foraarsstormene det afskurede Materiale og fører det ud over Søen. 

 Hovedplanlerne, der (l;i l<k( (lc Stenene før Islægningen, var Tabellaria, dels T. fcnesliala, 

 dels T. flocciilosa. Umiddelbart efter Isløsningen viser sig stigende Mængder af Tabel- 

 laria i Planktonet. Den optræder paa det Tidspunkt som lange Kæder. I Furesø som 

 i andre Søer forandres Kæderne i Maj-Juni til Stjerner eller Kæder af Stjærner; saa hører 

 Maksimum'et op. 



Allerede tidligere (1904 p. 80) har jeg kort omtalt dette Fænomen, som ikke senere 

 er blevet paa vist. Den aldeles regelmæssige aarlige Tilbagevenden af det samme Fæno- 

 men: 'yV/ftp/Z^r/a-Kæderne for Islægningen paa Stenene, Kædernes Optræden i Plankton 

 efter Isløsningen tyder paa, at Planktonets Foraars-Tabellaria stammer fra Litoralzonens 

 7'a&p//or/</-Bevoksninger, eller med andre Ord, at der hos Furesoens Tabellarier er en 

 Sæsondimorfi : et fasthæftet Vinterstadium, der løsrives af Isen og et pelagisk Foraars- 

 stadium, der rimeligvis som en Art Tilpasning til det nye Milieu forandrer Koloniformen 

 fra Kæder til Stjerner. .Jeg har set dette Fænomen gentage sig hvert Aar i de sidste 

 20 Aar. Det nævnes her, fordi den fremsatte Anskuelse har Arbejdshypothesens Værdi 

 for fremtidige Undersøgelser. 



1. Til Hydrochariternes Samfund regnes Arter, som ikke er rodfæstede og derfor 

 er udsalte for at skylles bort af Bølger og Vandstrømninger. Nogle af dem har I-'iyde- 

 blade, andre er helt submerse. 



Delte Samfund repræsenteres i vore Søer væsentligst af efterfolgende Arter: 



Ceratophyllum demersum L 1 ^4 — " m 



Hydrocharis morsus Ran;v L 2 - 



MyriophuUum spicalum I ^4 — 51^ . 



— verticillaliim L. . . . ca. 1 - 



Siralioles aloides L 1 — 1 - 



Ulricularia vulgaris L % — 2 - 



