61 



Normalt er Dj'bclen, hvortil Scirpus-Phragmites-Bæ\tet gaar ud, vistnok ikke over 

 2^m. Hvor Kystens Ileldnlngsvinkel er ringe, f. Eks. ud for Laboratoriet, i Bugterne 

 etc., breder Bæltet sig langsomt udad; hvor Bunden er stejl, hvor Maksimaldybet, hvortil 

 Bæltet kan gaa ud, ligger nær Land, er Bæltet smalt. Man ser ofte det ejendommelige 

 Fænomen, at Bæltet forst begynder et Stykke fra Land; endvidere at der ind gennem 

 Bæltet findes aabent Vand, brede Kanaler ud imod Søen. Disse gaar gerne paa skraa 

 imod Land. Man kunde fristes til at tro, at det væsentlig maatte være Brændingen, 

 der maatte hindre Bæltet i at brede sig helt ind til Kysten. W-L. gør opmærksom paa, 

 at det i langt højere Grad er Isen. Naar Isen bryder op, presses sammen og skurer op paa 

 Land, løsriver den fra det Sted, hvor den naar Bund, alle Planter, vælter Kvadratmeter 

 store Rhizomflager af Scirpus og Phragmiies op i lodret Stilling og fører dem som Strand- 

 vold foran sig ind mod Land. Hvad der ligger udenfor det Sted, hvor Isen tager Bund, 

 bliver liggende. W-L. gør opmærksom paa. at da Laboratoriet for ca. 20 Aar siden 

 opførtes, var Kysten ud for dette næsten fuldkommen nogen; dette var ogsaa Tilfældet 

 i de første 5 Aar; men senere hen voksede Aar for Aav Phragmites-Bæltet, der snart har 

 lukket for hele Udsigten fra Laboratoriet. Det er ikke den svagere Brænding ej heller 

 mindre Vind, der i disse Aar har fremkaldt dette Resultat, men det er de milde Vintre, 

 i hvilke Søen enten slet ikke har været tillagt, eller i hvilke Isen har været saa tynd, at 

 den, da den brød op, ingen eroderende Magt har hafl. 



Det er særlig de øst-sydøstlige Kyster, udsatte for de herskende vestlige og nord- 

 vestlige Vinde, som frembyder Uregelmæssigheder i Scirpus-Phragmites-Bæltct. I Store 

 Kalven, særlig paa Nordsiden, hvor der er Læ, og hvor Isen kun sjælden skurer ind, 

 er Bælterne brede, indtil 280 m. Planterne vokser her anderledes frodig og naar en 

 langt betydeligere Højde end i den øvrige Del af Søen. Scirpus og Phragmiies er heller 

 ikke mere eneraadende her; særlig Typha anguslifolia spiller en stor Rolle og danner 

 ofte rene Bevoksninger over store Arealer. Tæt ved Land moder os ogsaa her Heleo- 

 charis palustris, H. acicularis og Equiselum limosum. 



Vegetationen inde under Phragmiies og Scirpus er selv paa temmelig lavt Vand 

 mer eller mindre spredt. Aarsagerne hertil er dels den ofte stenede Bund, dels Vand- 

 bevægelsen, men dog vistnok særlig Isen. Paa Steder, hvor Vandet er mere roligt og 

 Isens eroderende Kraft sjældnere, f. Eks. Lille Kalven, er Vegetationen tæt ligesom ude 

 paa dybere Vand; dog har Plantedækket paa de to Steder ikke ganske den samme Sam- 

 mensætning. 



Fru S. R. oplyser, at de to kraftige C/ioro-Arter, C. ceralophglla og C. rudis, i 

 hvert Fald den første, synes at være de hyppigste Planter i og nærmest ved Scirpus- 

 Phragmites-Viæltet. C. ceratophylla vokser ogsaa ganske nær øverste Vandlinie; paa 

 noget dybere Vand optræder begge Planter ofte Side om Side, og i saa Fald er C. rudis 

 som oftest rigest udviklet. Inde paa ganske lavt Vand, ofte kun da;kket af faa cm. Vand, 

 er C. aspera en meget hyppig forekommende Plante. I klart Solskin kan man saavcl i 

 Scirpns-Phragmites-Bæliet som ogsaa ude under Potamogetonerne udenfor Bæltet se 

 visse Hypnaceer; til Tider optræder de i saadanne Masser, at Bunden helt bliver dækket 

 af dem; som Følge deraf faar den en brun F'arvetone. Af andre Planter, der kan noteres 

 i og lige udenfor Bæltet, er Liitorella uniflora (L.) Asch., der er meget sjælden i Soen. 

 Den er i visse Aar optraadt mellem Frederiksdal og Laboratoriet og var særlig i en enkelt 



