81 



inærkodi' l'isidier luir ikki- la^ct i selve Soen; meii da de lindes i lel sloit Aiilal i 

 Kanalerne, vil de sikkert oijsaa kunne (indes inderst i Fiskebækl)u<>len, Store Lille 

 Kalv. 



De enkelte Arters bathymetriske Udbredelse, deres Hyppighed 

 og Variation. 



G il s I ro po (I a . 

 Pulmonater. 



Limnæa stngnolis L. (Tavle 4, Fig. 1 — 8). 



Den i Furesøen hyppigst torekommendc F'"orm er var. subulala Wstld. (Fig. 3 — 8), 

 kendelig paa sit lange og slanke Spir. Den findes i Bugter og Vige, hvor Vandet er 

 roligt, og hvor der er Planlev;ekst, altsaa væsentligst i Store- og Lille Kalv samt inden 

 for og i Scirpus-Pludfiniilrs-'Åonvn. Ydergrænsen maa sættes til ca. 5 m. Naar Store 

 og Lille Kalv undtages, lindes tomme Skaller kun sjælden. Saadanne er taget paa 

 5 Stationer (paa indtil 10 m's Dybde) og paa hvert Sted kun i 1 — 3 Eksemplarer; der- 

 imod findes Skaller ret hyppig opkastet paa Bredden. 



Limnæa (Gulnaria) auricularia L. (Tavle 1). 



Denne Art har jeg fundet i størst Mængde og i de smukkeste P'.ksemplarer paa Phriaj- 

 mites og Scirpiis. Naar man sejler langs Yderranden af Scirpiis-Phragmiles-Hæltel, 

 kan man se Dyrene siddende paa Stænglerne i forskellig Ilojde, hyppigst dog en 20 — 30 cm 

 under Vandoverfladen. Kommer man til at røre ved dem med Haanden eller Kætseren, 

 naar man vil tage dem op, og man ikke straks faar dem løsnet, trykker dc sig ved Hjælp 

 af deres brede Fod kraftig ind mod Stængelen og presser Skalmundens Rande mod 

 denne, paa en lignende Maade som vidmundede Havsnegle trykker sig mod Underlaget; 

 der maa et saa kraftigt Ryk til at løsne dem, at det ofte gaar ud over den tynde Skal- 

 rand, der let brydes itu. Mundingens Form (Tavle 1, Fig. 2 — 4) gør dem ogsaa vel skik- 

 ket til at fatte omkring Stænglerne. Den nedre Del af Mundranden er tilbagebojet og 

 udhulet, det samme gælder den ovre Del ved Sømmen, om end i ringere Grad; derved 

 kommer den ydre Del af Mundranden til at springe betydelig frem, saaledes at denne 

 fatter om Stængelen paa den ene Side, Akseranden og næstsidste Vinding paa den anden 

 Side. Sjælden ser man mere end et Eksemplar paa samme Stængel. Antagelig soger 

 de deres Næring i de paa disse voksende Alger^), ligesom de ogsaa afgnaver den derpaa 

 siddende Kalk. At de lever af Alger'^) eller — for de paa Bunden levende Individers 

 Vedkommende af Detritus, kunde følgende tyde paa. Gentagne Gange har jeg 

 sat Eksem])Iarer af denne Art i et mindre .\kvarium og fodret dem med Salat. Medens 

 Limnæa statjnalis og IJmihva ovala (fra Damme) straks kastede sig over Salalen og aad 



') I Vinterhalvaaret beslaar Algobelægningeii paa de halvraaclne Slængler va'seiitligst af 

 Diatoméer, om Sommeren især af blaagronne Alger med Kalkinkrusteringor (Rintlaria). 



-) Glessin (1897) mener, at de lever af kalkholdige Alger, ogsaa Kobelt (1870, pag. 15:^—154) 

 angiver, at Limnæa auricularia var. ampla Hartm. lever af Alger eller forraadnende Plantedele, 

 samt at Dyr i Akvarium ikke æder af de friske Planter. 



1> K D. Vlilcnsk. Sclsk. Skr , naturvl.lensk.oft miithcni. Afd., 8 Hii-kkc. III 1. 11 



