84 



saa høj I oppe paa næstsidste Vinding, at Spiret bliver overordentlig lille og Mundingen 

 meget høj. De noget større Individer (Fig. 6 — 8) med^stærkt buet Akserand og særdeles 

 vid Munding er beskrevet som Varieteten oblusa Kob. (egentlig som L. ainpla var. obtiisa 

 Kob.). Blandt de høje, smalle Individer af L. ovata kan findes tyndskallede Stykker 

 med lang og lige (eller dog kun svagt buet) Akserand (Fig. 11, 15). Det er saadanne, 

 der nærmest svarer til Kobelts Varietet inflata (1870 Taf. IV, Fig. 12). De er imidlertid 

 ret sjældne i Furesøen. Meget hyppigere er Stykker som dem, A. C. Johansen (1899) 

 omtaler og afbilder fra Furesoen under dette Navn (Fig. 16, 19, 20). De har ret tykke 

 Skaller med et meget kort, næsten fladt Spir, ))skuldrede<( Vindinger og en kraftig, lige 

 Akserand. 



Medens den typiske Form og Varieteten pnliila, der begge er tyndskallede, holder 

 til paa mindre udsatte Steder, i Store og Lille Kalv, lindes den mere tykskallede inflata 

 paa Randen af det store og dybe Furesøbassin, hvor der er mere Bevægelse i 

 Vandet. 



Fra Varieteten inflata kan 2 andre Former afledes: var. ampla Hartm. og var. hart- 

 manni Charp. (L. ampla var. Hartmanni hos Clessin (1884, Fig. 228, pag. 373). — Den 

 førstnævnte (Fig. 23 — 25) har ligesom inflata en lige Akserand; det karakteristiske ved 

 den er dog den opadbøjede og stærkt udstaaende øvre Mundrand, der fuldstændig rager 

 op over det ganske lille Spir. Som Følge af den ejendommelige vingeformede Udbredelse 

 af Mundranden bliver Mundingen høj og bred, saaledes at den indtager næsten hele 

 Skallens Underside, medens Vindingerne fylder forholdsvis lidt. Det er en Form, der 

 findes ude paa Søbunden; paa Vandplanter har jeg aldrig trulTet den. Den er sjælden 

 i Furesøen, men andre Steder er den funden hyppigere, i Maribo Sø paa lavt Vand endog 

 i stort Antal. — Den anden Form var. hartmanni Charp. (Fig. 9, 10) hgner ampla, men 

 har dog et større Spir og mindre høj Munding. Akseranden er her ikke lige, men bojer 

 i den nedre Del brat udefter, saaledes at den danner en stump Vinkel med Aksen. 

 Geyer (1909) henfører hartmanni til L. aiiricidaria; det er ogsaa vel muligt, at der 

 inden for denne Art findes en Form, der er analog med den her beskrevne. 



Nogle faa Gange er der i Furesøen fundet nogle ejendommelig udseende Eksem- 

 plarer af L. ovata (Tekstfigur 12). De ligner med Hensyn til den lige Akserand nærmest 

 var. inßata, men ellers afviger de meget fra denne Varietet; thi Mundingen er særdeles 

 høj og foroven smal, rendeformet udlobende, sidste Vinding er vel afrundet og Sømmen 

 usædvanlig dyb. 



Hos mange o/>«/«-Former er der en Tilbøjelighed til ved Afslutningen af Væksten 

 at danne en mere eller mindre bred, ombojet Krave, der undertiden kan slaas helt om, 

 saaledes at der fremkommer en Rende paa Ydersiden. Dette har jeg meget sjælden 

 set hos Furesøformerne (Fig. 8, 23). Der er hos mange Individer Tilløb dertil; men ofte 

 bliver det ikke til mere end en valkformet Udvidelse, der lober paa tværs af sidste Vinding. 

 Denne Fremtoning er dog noget, der er meget variabel og i samme Vandsamling for- 

 skellig i de forskellige Aar. Jeg maa antage, at kun naar Ernæringsforholdene har været 

 særlig gode, kan Dyrene fiotte sig med at lægge denne ekstra Aflejring paa, som sikkert 

 ikke er noget absolut nødvendigt for dem. I Furesøen er der dog ikke Grund til at tro, 

 at der skulde være nogen videre Forskel paa Udseendet af Individerne til forskellige 

 Tider, da Forholdene stadig er saa nogenlunde ens, og der f. Eks. ikke foregaar saadanne 



