85 



Svingninger i Vandstanden som i I^amnie og mindre dybe Søer (f. Kks. i Maribo Sø, 

 Damme ved Vordingborg, Vandsamlingerne i J3yrehaven o. s. v.) 



Med Hensyn til Adskillelsen af de to Arter L. auricularia og L. uvala niaa følgende 

 bemærkes: A. C. Johansen anfører (1899 pag. 208 og 225), at han, li! Trods for at 

 andre henfører Varieteten ampla til L. auricularia, som en Varietet 

 af denne, ikke er i Stand til at sondre den fra de bredmundede For- 

 mer af Liinnæu ovala (var. oblusa), idet der findes en jævn Overgang 

 mellem disse, og at L. ampla altsaa bedst kan betragtes som en 

 Varietet af ouata Drap. Dertil kan jeg fuldstændig slutte mig — for 

 de danske Limnæers Vedkommende; men efter al Sandsynlighed 

 kan lignende Former optræde hos L. auricularia L. (Clessins Fig. 225, 

 pag. 372 [1884J synes saaledes at være en auricularia); ja selv hos L. 

 stagnalis kan der hndes en lignende Tendens til Reduktion af Spiret Jj^^- Limnæa 

 og samtidig Udvidelse af Mundingen, særlig oventil. Saadanne n a turlig "^Størrebe. 

 Former (L. lacuslris Stud. og L. bodainica (Hess. 1884 pag. 366, P'ig. 

 219, 22U) angives fra store Søer med stærkt Bølgeslag; antagelig er de ligesom L. ampla 

 Bunddyr, der lever paa Slam- eller Stenbund og ikke kryber op paa Vandplanter. De 

 synes at være tilpassede til det urolige Vand; den store Flade, hvormed de hviler paa 

 Underlaget, bevirker, at de ikke saa let kastes om. Lignende I'orhold kendes jo ogsaa 

 fra andre Dyregrupper, f. Eks. fra Vaarlluerne {Molanna, Goera, Wesenberg-Lund 1909). 

 L. ampla er derfor ikke nogen selvstændig Art, men derimod en biologisk Form, der kan 

 optræde hos alle de Arter, der bebor større Vandsanilinger, hvor der kan komme Bølge- 

 gang og Brænding. Denne Tanke er allerede fremkommen hos flere; tydeligst er den 

 udtalt af Hazav (1881 pag. 213, 214) og Bollinger (1909 pag. 136, 138); den sidstnævnte 

 viser tillige smukke Variationsrækker fra ouata og auricularia til ampla (Taf. 1— -II). 



At L. ampla ikke er nogen selvstæ^ndig Art fremgaar ogsaa ved Betragtningen af 

 de Figurer, der hos de forskellige Forfattere illustrerer Varieteterne inden for L. ampla. 

 (Eksj)l. Fig. 225 — 230 hos Clessin, 1884). Disse maa sikkert fordeles blandt L. auri- 

 cularia og ovata. En Henføring af et enkelt Individ til den ene eller den anden af disse 

 to Arter er i flere Tilfælde vanskelig, og der synes at være taget fejl i mange Tilfælde. 

 De Kendetegn, man har anført ved Artsadskillelsen, er følgende. 1. Formen: L. auri- 

 cularia er øreformet, bred, L. ouata højere end bred. 2. Mundingen: Hos auricularia 

 er denne meget vid, ogsaa oventil og Yderranden halvcirkelformet, hos ouata er Mun- 

 dingen derimod langstrakt ægformet, nedadtil forlænget. 3. Mundingens Yderrand ud- 

 springer fra næstsidste Vinding under en ret eller endog stump Vinkel hos L. cuiricularia, 

 under en spids Vinkel hos ovata. 4. Akseranden er hos L. auricularia stærkt snoet oventil 

 og danner ved Basis af Mundingen en dyb Indbugtning; hos L. ouata er den uden Folxl 

 og enten svagt buet eller endog lige. Alle disse Kendetegn er mindre gode, idet baade 

 Skallens og Mundingens Form, som vist, varierer meget stærkt. Akseranden kan hos 

 L. auricularia mangle Folden, medens en svag Fold kan findes hos ovala (Tavle 2, Fig. 

 21, 22). Meget bedre Kendetegn leverer Udseendet af sidste Vindings ovre Halvdel, 

 samt i Særdeleshed Spiret. Hos L. auricularia er sidste Vinding affladet under Sømmen 

 og horizontalt udlobende, saaledes at den oventil bliver kantet, »skuldret«, medens den 

 hos L. ovata gaar i en jævn Bue nedefter, uden .\nlydning af Kant. Sømmen kan der- 



