90 



falder langsomt ned mod den udprægede Kol, der kanter Vindingerne; ja undertiden er 

 den endog lige over Kølen noget konkav. Undersiden af Vindingerne er jævnt hvælvet. 

 Udseendet af Skallens Underside viser sig variabel; snart er den omtrent flad, snart 

 pludselig udhulet i Midten, oftest dog jævnt skaalformet udhulet. Mundingen er skæv, 

 elliptisk eller smalt hjærteformet og Randene paa Mundvæggen forbundne ved en tyde- 



Kort II visende den bathymetrlske Udbredelse af Planorhis og Bythinia i Furesoen. 

 Kurver: 2— 5—10 m. 



lig Cailus. Strukturen er som hos den typiske Form. Nogle Individer mangler, andre 

 er derimod forsynet med en ret bred Hudsøm, dannet af skraat stillede, gulligbrune 

 Conchinllagcr, der hver fortsætter sig i en Tilvækststribe; disse er ligesom Conchinflagerne 

 meget regelni;essig stillet og desuden særdeles stærkt buet. Hos mange Individer frem- 

 kommer Uregelmæssigheder, idet Skallen kan være vreden paa forskellig Maade; enkelte 



