100 



som i Tyskland i Almindeliglied anses for at repræsentere Typen. Begge disse har nem- 

 lig en meget stærkt buet Underrand, hvorimod der for Hovedmængden af Furesø-For- 

 merne er det fælles, at Underranden er lige eller endog svagt indadbuet paa Midten. 

 Der findes vel enkelte Individer med forholdsvis stærkt buet Underrand, der altsaa nær- 

 mer sig Typen, men disse er sjældne. Meget almindelige er Individer, der kan hen- 

 føres til følgende 4 Former: 



1. Unio conus Spengler (Haas 1913, pag. 57, Tab. III, Fig. 2^), (Tavle 7, Fig. 1, 

 2, 4). Hertil regnes middelstore Individer med jævnt buet Overrand og stærkere eller 

 svagere buet Underrand. Partiet bag Hvirvlerne er langt, Skallens Længdeakse be- 

 liggende midt mellem Over- og Underrand og »Næbbet« symmetrisk, jævn tilspidset fra 

 begge Sider. Overfladen er smukt ensfarvet olivengrøn med tydelige, brede, brune Til- 

 vækststriber. Derfra er der jævn Overgang til 



2. den pjc/orum-Iignende Form (T. 7, Fig. 6, tildels ogsaa Fig. 3, 5, 7 og 

 8). Her er Over- og Underrand parallele, den sidstnævnte svagt indadbuet, den først- 

 nævnte lige, dannende en tydelig stump Vinkel med Bagranden, den bageste Del af 

 Skallen langstrakt-tungeformet. Farven er som hos foregaaende, maaske lidt mere 

 gullig. At vi her har med en tuinidus at gøre og ikke med en pictorum, viser 

 Hængslet, idet bageste Tand i venstre Skal er ret kraftig udviklet, samt Udseendet 

 af Umbonerne. Skulpturen paa disse (Tavle 8, Fig. 7) bestaar af Knuder, der er 

 zigzag-agtig forbundne ved tydelige fine Lister. Ligeledes er de Kanter, der begræn- 

 ser Skjoldet udprægede, og den stærke Opsvulmning lige umiddelbart bag Hvirv- 

 lerne samt den stærkt og ret hurtigt afsmalnende bageste Skaldel (Tavle 8, Fig. 3) viser 

 ogsaa tydelig hen til iumidus. En anden Forskel mellem iumidus og pictorum er 

 værd at fremhæve. Man finder undertiden indenfor den førstnævnte Art lignende 

 firskaarne Former (Tavle 7, Fig. 7, 8) som hos den sidstnævnte, idet Bagranden danner 

 en tydelig Vinkel med Overranden; men denne Vinkelspids findes hos piclorum-Formen 

 betydelig længere bagtil end hos tumidus-Formen. 



3. Den ovale Form (Tavle 7, Fig. 9, 10; Tavle 8, Fig. 2). Ret hyppige er smukke 

 store ovale eller langstrakt-ovale Eksemplarer med svagt buet Underrand og stærkere 

 krummet Overrand, der i en jævn Bue gaar over i Bagranden. »Næbbet« er hos disse bag- 

 til bredt og er ikke afsat fra den øvrige Skal. Først ved Betragtning fra Rygsiden — naar 

 man ser det opsvulmede Skalparti omkring Umbonerne og den stærkt afsmalnende 

 bageste Skaldel — faar man Indtryk af, at man har med en Iumidus at gøre; men ogsaa 

 en Del af Karaktererne, hentede fra Rygsiden af Skallen, er udviskede; saaledes er Kan- 

 terne, der begrænser Skjoldet, lidet fremtrædende og afrundede og Umbonerne korro- 

 derede, saa at disse ikke afgiver Kendetegn. Med Hensyn til Farven ligner denne Form 

 heller ikke Iumidus, idet denne ofte er grønlig og har radiære grønne Straaler, medens 

 Skallerne hos disse Individer har en smuk, mork kastaniebrun Farve. Hængslet er der- 

 imod et meget typisk tumidus-Hængsel med kraftige Tænder. Skallerne er tykke, solide 

 og meget tunge. Ligesom hos forrige Art finder man her 



4. en Form med nedadbøjet »Næb« (Tavle 8, Fig. 1, 5). Denne er udviklet 

 af den lige omtalte ovale Form og afviger fra denne kun ved sin nedadbøjede bageste 



') De paa Spenglers Originalstykke siddende indtørrede Legemer, som F. Haas tyder som 

 indtørrede Insektæg, er meget tydelige og let kendelige Æggehobe af Bythinia tentaculata L. 



