113 



staar Vältoni. De floste Arier optra'diT hor forsL paa ret dybt Vaiul (8 — 18 m), idel 

 der i Soen findes en udpr;e^»et liraMidin^s-Zouc, hvor de fleste Mollusker ikke kan leve. 

 Til Gengæld gaar de alle meget langt ud (til 50 — ^60 m) uden dog at danne specielle Dyb- 

 vandsformer. Grunden til, at Molluskcr, der andensteds tilhorer det litorale Omraade, 

 her kan trænge saa langt ud, er, at Vandet er saa rent, klart og iltholdigt. Vegetationen 

 gaar ogsaa ligesom i de schweiziske Søer meget længere ud (til 30 — 50 m i Vattern, til 

 25 — 30 m i de schweiziske Soer) end hos os, hvor den standser ved ca. 8 m. For de 

 schweiziske Soers Vedkommende mangler som Regel Angivelser om Litoralformernes 

 bathymetriske Udbredelse, til Gengæld er Dybvandsomraadet godt undersøgt og An- 

 givelserne fyldige angaaende de ejendommelige Dybvandslimnæer og Dybvandspisidier. 



Det har i længere Tid været kendt, at der i de mellemeuropæiske Soer paa de slorre 

 Dybder (50 — 300 m) fandtes s;erlige Molluskformer, der ikke direkte kunde henfores 

 til de ved Hredderne forekommende Arter. Saadanne specielle og ret stærkt omdannede 

 Dybvandsformer findes væsentligst inden for Shcgterne Limnæa og Pisidium. Ogsaa 

 Slægterne Paludina, Valvata og Ncrilina er repræsenteret paa dybt Vand (35 — 200 m); 

 dog er de her forekommende Individer af disse Slægter ikke ret meget omdannede og 

 kan derfor forholdsvis let henfores til Arter, der forekommer ved Bredderne; de maa 

 derfor betragtes som Varieteter af disse. Andre Slægter, f. Eks. Bijlhinia, kan i flere 

 Søer gaa ud paa dybt Vand uden at forandres videre, i alt Fald ikke saa meget, at man 

 har fundet Anledning til at udskille Dybvandsformerne som særlige Varieteter. B. Icn- 

 taciilaia, der i Gardasøen gaar ud til 60 m, faar paa de større Dybder kun en noget mindre 

 og tyndere Skal samt en bleg Hud- og Skalfarve. 



Hvad Dybvandslimnæerne angaar, da er det Former med smaa tynde Skaller og 

 faa Vindinger. De er særlig tilpassede til Livet paa de store Dybder, saaledes liar de 

 f. Eks. til Stadighed Lungehulen fyldt med Vand og maa optage den heri opløste Ilt 

 gennem Lungen, idet de ikke saaledes som de paa ganske lavt Vand levende Individer 

 kan komme op til Overfladen og direkte aande atmosfærisk Luft; desuden aander de 

 gennem hele Hudoverfladen. Hudaandcdrættet (gennem Følere og Forkrop) spiller i 

 det hele hos Limnæerne en lige saa stor eller endog større Rolle end Lungeaande- 

 drættet. — Det er højst forskelligt paa de forskellige Steder, hvor langt Bredformerne 

 gaar ud, og paa hvilke Dybder Dybvandsformerne begynder. Saaledes ser vi, at Lim- 

 næa ovala i Ladoga Søen gaar ud til 35 m og i Vattern til 56 m uden væsentlig at forandre 

 Udseende, og i Vierwaldstattersøen er Varieteten mucronala en enkelt Gang taget paa 

 50 m. Paa den anden Side træffes Dybvandsformerne L. foreli og profunda i Genfcr- 

 søen allerede paa 30 m, ja L. foreli (ved Morges) endog paa 15 m. Den største Dybde, 

 Dybvandsformerne er truffet paa, er 280 m (L. abyssicola, profunda). 



De beskrevne Dybvands-Limnæ'er er følgende: Limnæa profunda Clessin, L. abys- 

 sicola Brot, L. foreli Clessin og L. yunrji Piagel. Der hersker meget delte Meninger om, 

 til hvilke Bredformer disse skal henføres. I Almindelighed henfores L. yungi til L. stacj- 

 nalis L., L. profunda til L. slaqnalis var. lacuslris Stud., L. abyssicola og L. foreli til L. 

 auricularia L. Piaget (1912) og Roszkovvski regner dog L. abyssicola til L. paluslris 

 Müll. Ganske i Modsætning til andre Malakologer staar Roszkowski (1912, 1914 a, b) 

 med sin Tydning af L. profunda, L. foreli og L. yungi, som han alle 3 henfører til L. ovala 

 Drap.; men da disse Bestemmelser støttes af anatomiske Undersøgelser, er hans Tydning 



I). K. I). VIdensk. SelsU. Skr., n.aliirvldensk. o« nmlhcm. Afd., 8. n.-ikkc. III. 1. 15 



