137 



Vandmasser, men begge har i den profunde Region fundet passende og bedre Livs- 

 kaar end i Soernes Lavvandsregion, i hvilken de iøvrigt ingenlunde ganske mangler. 



Da jeg i sin Tid sammen med Sir John Murrav trawlede i Loch Ness, ved 

 jeg, at vi den Gang som Forklaring paa de dybe, europæiske Søbundes Mangel paa 

 særlig Fauna fremsatte den samme Formodning som den, jeg ser Ekman har fremsat 

 (1915 p. 27), at do europæiske Soer er altfor unge til, at vi kan vente, at de profunde 

 Livsvilkaar skulde kunne have skabt en Egenfauna. I Følge De Geers Undersøgelser 

 skal Vatterns Ferskvandsfauna ikke kunne sættes til en Alder af over 9000 Aar. 



Den sublitorale Region gaar fra 50— 20 m til noget udenfor Vegeta- 

 tionszonens Ophor. I de forskellige Soer gaar Vegetationen ned til forskellige Dybder. 

 I Vattern skal (".haraceezonen gaa helt ud til mindst 30 m (EkmaniV 1915, pag. 161). 

 I Bodenso, Genferso og Luganerso omtrent til samme Dybde; i de fleste andre under- 

 søgte europæiske Søer til 15 m mindre. Nedadtil er Regionen vistnok bedst karakteri- 

 seret ved, at 50 m er den yderste Grænse, hvortil Molluskerne, naar Pisidierne und- 

 tages, gaar ud i Soerne; i de fleste og navnlig i de baltiske Søer standser de længe 

 forinden. Rigelig Repræsentation af Najader, især Unio, og af Ferskvandets Gælle- 

 snegle, sæMlig Valvala, er maaske det Element, der bedst karakteriserer denne Region. 

 Mollusklivet i Forbindelse med Manglen af Vegetation medfører visse for denne Re- 

 gions Bundarter karakteristiske Ejendommeligheder (se senere). 



Litoralregionen gaar fra Vegetationens yderste Grænser til øverste normale 

 Vandstandslinie. Den lader sig yderligere inddele, dels i Brændingszonen og det rolige 

 Vands Zone (Bugter, Vige), dels efter Planterne i forskellige Bæ'lter. I de fleste baltiske 

 Soer vil man kunne adskille et Scirinis-Phraginiles-Bvcltc, et Potamogeton-Bailte, de 

 submerse Planters Bælte (væsentlig Characeer og Elodea) og yderst et i Almindelighed 

 ret svagt udviklet Cladophoracee-Bælte. 



Det forekommer mig, at der i enhver So med Dybder paa over ca. 20 30 m, 

 særlig beliggende i den tempererede og vistnok ogsaa i den tropiske Zone, altid maa 

 være to ret skarpt markerede Linier: Vegetationens yderste Grænselinie og den Linie, 

 der angiver de yderste Grænser for Mollusklivet, bortset fra Pisidier. Disse Linier vil 

 del formentlig være naturligt at anvende som Grænselinie mellem den profunde, den 

 sublitorale og litorale Region. 



Mange vil muligvis anse det for ganske unaturligt at forskyde Grænsen for den 

 profunde Region helt op til 20 m. Jeg har gjort dette af Hensyn til alle saadanne 

 Soer, hvis Dybder ikke overstiger ca. 50 m, f. Eks. Hovedmassen af de baltiske Soer. 

 Det vil af dette Arbejde fremgaa, at det, der karakteriserer disse Soer, er de udenfor 

 ca. 20 m beliggende store, svagt heldende, gytjedækkede Flader uden Vegetion. Disse 

 Flader har i langt højere (irad Karaktertræk fælles med de store, dybe Søers pro- 

 funde Region, end man skulde tro. Paa Grund af de baltiske Søers ringe Gennem- 

 sigtiglied er Mørket paa 30 — 40 m i disse Søer vistnok, navnlig i Sommerhalvaarel, 

 ikke synderlig mindre end paa flere Hundrede m i storre Soer. Da Bundstromnie 

 rimeligvis næsten ganske mangler, deres Virkninger er i alt Fald aldrig paavist, er der 

 her snarere mere Ro end i de store Søers storre Dyb. Svingningerne i Aarstempera- 

 turen er ikke nær saa forskellige i de to Slags Soer, som man skulde tro. Ved Bunden 

 af Furesø (36 m) svinger Tem|)eraturen i Aarets Lob (1906 -1907) normalt kun fra 



o. K. D. Vlilensk. Selsk. Skr., nalurvldcnsk. of niathem. Afd., 8. Ræklie. III. 1. IS 



