138 



2,5 til 8,2, men kan naa IP C. I store Dele af Aaret er den 4 — 6". Ved Bunden af 

 Genfersø er den aarlige Temperaturamplitude 3,95 til 5,3. Kun i Henseende til Ilt- 

 mængden frembyder, som vi senere skal se, de to Slags Søer, meget store Forskellig- 

 heder. Disse de baltiske Søers vegetationslose Gytjeflader er befolket af en fattigere, 

 men iøvrigt ganske den samme Fauna som de dybe Søers profunde Region. Skal de 

 baltiske Soers Søbund inddeles i Bælter, og vil man anvende den Terminologi, som 

 de Forskere har brugt, der kun har undersøgt de store dybe Søer, vilde man komme 

 til ganske absurde Resultater. Idet de sætter den sublitorale Zone ganske vilkaarlig 

 fra ca. 2 — 4 m og ned til c. 30 — 50 m, maatte man næten henregne de baltiske 

 Søers hele Søbund til denne Zone. Da det paa den anden Side er af Vigtighed, 

 at der for Sobundsundersøgelserne skabes en fast Terminologi, og da de baltiske 

 Søer faktisk nedenfor 20 m har en Region, der, saavel hvad dens aim. fysiske For- 

 hold som hvad dens Fauna angaar, har langt mere fælles med de store Søers pro- 

 funde Region, end man fra første Færd skulde være tilbøjelig til at tro, er det af 

 Hensyn til disse Søer forsvarligt at sætte den profunde Grænse helt op til 20 — 30 m. 

 Det første Tal gælder de lave baltiske Søer, det sidste de dybe Søer med Dybder 

 paa 100 m eller derover. 



Furesøens Bund bor altsaa inddeles i 3 Regioner; Litoralregionen, den sublito- 

 rale Region og den profunde Region. Litoralregionen gaar ud til den sluttede Vege- 

 tations Ophør 71/2 — 8 m. Den sublitorale Region gaar fra 7^/2 — 8 m til c. 20 m ; den 

 indeholder Skalbæltet og Brunjærnstensaflejringerne; den profunde Region, der be- 

 staar af de store, vegetationslose Gytjeflader, gaar fra 20 m og ud til Søens dybeste 

 Punkt 36 m. 



Dyrelivet i Furesøens Litoralregion. 



Dyrelivet i Furesoens Litoralregion har tidligere været Genstand for Under- 

 søgelse. Dette gælder særlig Regionens Brændingsfauna (W-L. 1908), der jo nu ogsaa 

 er paavist andet Sted, men som i særlig store Søer, hvor Forholdene er meget urolige, 

 ikke kan komme til Udvikling (Vattern, Ekman 1915, pag. 377). Jeg har siden (1908) 

 haft Lejlighed til at undersøge denne ejendommelige Fauna i adskillige andre danske 

 Søer. Den synes overalt sammensat af næsten de samme Arter. Det kan kun bemær- 

 kes, at Arresøs stenede Brændingskyst i 1910 var beboet af talrige Hydropsijche-Larver, 

 der spandt deres Spind ganske som i rindende Vande. 



I de side, af Planter og Detritus opfyldte Bugter lindes et overordentlig rigt 

 Dyreliv. Insekterne spiller her en stor Rolle. Der er i disse Bugter fundet mange 

 sjældne Former, der ofte har været Genstand for Undersøgelse. I det store og hele 

 er deres Fauna dog næppe særlig forskellig fra den, vi træffer i vore vegetationsrige 

 Smaasøer og Damme. 



Ikke heller til Scirinis-Phragmites-Bceltet er der, saavidt jeg kan se, knyttet 

 nogen særlig Fauna. Kun kan det maaske fremhæves, at dette Bagtes Yderrand vist- 

 nok er Hovedopholdsstedet for de store Limnæer, for Anabolierne og maaske for 

 M ijstacides-Larvevne. 



En særlig Interesse knytter sig til DyreHvet ud over den submerse Vegetation. 



