139 



Furesøens Dyreliv i Vegetationszonen paa 4 — 7 m. 

 Dyrelivet i Søernes submerse Vegetationsbælter. 



Ofte naar jeg paa mine talrige Skrabelure paa Furcsocn rystede Vandplanter 

 ud i store Kummer og iagttog det Dyreliv, der saaledes viste sig for mig, slog det 

 mig, hvor denne Fauna dog er forskellig saavel fra Litoralregionens som fra den, vi 

 lindt r paa den submerse Vegetation i Moser og Damme. Da senere hen Undersogcl- 

 seiiu' udstraktes til andre større Søer, blev det iøjnefaldende, at medens Dyrelivet i 

 INIoser og Damme paa den submerse Vegetation skifter fra Dam til Dam, er det paa 

 4 — 7 m i de større Søer i alt væsentligt det samme. 



Det slog mig dernæst, at dette Dyreliv er yderst lidt kendt. Intet Sted fandt 

 man det beskrevet; de større Søers Plankton, Dyrelivet i Litoralregionens inderste 

 Del kender vi i de baltiske Søer ganske godt. Vi har en Del Oplysninger om, hvor 

 langt de enkelte Arter gaar ud, men en samlet Fremstilling af Vegctationstæppernes 

 Dyreliv, saaledes som det rorer sig i ude i disses yderste Rand, derom foreligger 

 der, mig bekendt, ikke nogen Skildring. Uafhængig af den ba thymetriske Undersøgelse 

 gik jeg da i to Aar hver 3die Uge i Tiden fra til Vi> ^d for at skrabe og ind- 

 samle Materiale til Studiet af dette Dyrelivs Historie. Meget ofte henstod Materialet 

 Maaneder ad Gangen i Akvarierne. Mest studerede jeg Livet i Store Kalven og paa 

 Faldet fra denne ned imod Dybet. Der er ofte samlet ind paa hver Plante for sig; 

 Characeernes Myriophyllums og Potamogetonernes Dyreliv er holdt ude fra hver- 

 andre. Dette viste sig senere ikke at have være nødvendigt. Hortset fra enkelte In- 

 sekter, der er knyttet til bestemte Planter, findes de øvrige omtrent lige godt paa 

 alle. Der er ikke søgt en nærmere Redegørelse for, hvilke Arter der lever paa 4 m 

 og paa 7 m. Saalangt Vegetationen gaar ud, gaar ogsaa de fleste Dyr med, men 

 Vegetationens yderste Grænse sætter en Stopper for Hovedmassen af de i det folgende 

 nævnte Dyr. 



Kort efter at de sidste Prøver blev taget, lagde Isen sig over Store Kalven. 

 Den brod vel op igen, men lagde atter til. 1 Mai har jeg begge Gange være ude 

 for at tage Prøver, men har hvert Aar faaet Skraberen i den Grad fuld af henraad- 

 nende, brun Vegetation, at det dyriske Materiale, jeg fik samlet, kun blev grumme 

 lidt. Storme og lange Regnperioder hindrede mig yderligere. Skont jeg ganske vist 

 ikke tror, at Tabet er synderlig stort, beklager jeg dog, at Undersøgelsen ikke raader 

 over gode Maiprover. 



Inden vi gaar over til at omtale denne Fauna, vil et Par Bemærkninger om 

 Milieuet vistnok være paa sin Plads. 



Den submerse Vegetation er jo skildret andet Steds. Vi fremiiæver her igen kun 

 det Faktum, at denne ganske fortrinsvis optræder i Store Kalven, hvor den dækker 

 en c. 3 — 4 m under Vandspejlet liggende Slette ca. 2 3 Kilom. lang og ofte over 

 1 Kilom. bred. Fra denne Slette udgaar ved Store Kalvens Munding to Arme, der i 

 en Dybde af c. 4 7 m omringer hele Soen; hertil kommer saa de to vegetations- 

 klædte Banker midt i denne. Det submerse Vegetationsbæltes Bredde ude i Soen er 

 vanskeligt at angive, dog skulde jeg personlig tro, at det kun rent undtagelsesvis 

 er over 10 m bredt, ofte vistnok meget smallere. Nogen nævneværdig Forskel i Dyre- 



18* 



