164 



her erindre, at Faunaen ude paa dybt Vand har været Genstand for special Under- 

 søgelse af mange forskellige. A. Ditlevsen har undersøgt Oligochæterne, Brinckmann 

 Planarierne, S. Jensen Ostracoder og Copepoder, Steenberg Molluskerne. Selv har 

 jeg været med paa de allerfleste Skrabeture; Materialet har staaet i Akvarier og 

 Skaale, og det er ofte undersøgt af mere end en. Lad ogsaa en fremtidig Under- 

 søgelse maaske paavise en enkelt Planarie, et Par Rotiferer, maaske enkelte Clado- 

 cerer eller et Par flere Hydrachnider. Det store almindelige Resultat, at Furesøens 

 Bundfauna i Sammenligning med andre Søers er uendelig fattig, er sikkert nok. At 

 der paa Furesoens dybeste Bund skulde kunne paavises Spongiller, Triclader, Hiru- 

 dineer. Bryozoer, andre Insektlarver end Dipterer, Isopoder og andre Mollusker end 

 Pisidium og Dreissensia, er ganske sikkert utænkeligt. Selv har jeg været saa heldig 

 at have været paa Skrabetur saavel med Prof. Forel i Genfersøen som med Prof. 

 ZsGHOKKE paa Vierwaldstattersø. Den Rigdom paa Dyr, særlig hvad Artrigdom an- 

 gaar, som Skraberen bringer op fra Schweizersøerne, har vore Søer ikke Magen til. 



Studerer man Zschokke's Hovedværk „Die Tiefenfauna der Sean Mitteleuropas", 

 viser det sig, at denne Vierwaldstättersoens Rigdom ingenlunde er enestaaende for 

 alpine Søer: Hydra, Triclader, Bryozoer, Cladocerer, Insektlarver foruden Dipterlarver, 

 mange flere Snegle hører normalt til de mellemeuropæiske Søers Dybvandsfauna. 

 Endvidere, at visse Dyregrupper i disse er repræsenterede med et stort Artsantal: 

 31 Rhabocoeler, 27 Oligochæter, 17 Ostracoder, 19 Cladocerer, 32 Hydrachnider o. s. v. 



Man kunde nu tænke sig, at Furesøens dybeste Sobundsfauna var relativ fattig 

 i Sammenligning med andre danske Søers. Dette er dog vistnok ikke Tilfældet. I 

 Aarenes Lob har jeg skrabet over næsten alle vore dybere Søbunde, ofte har jeg haft 

 Specialister med. Vi tør betragte det som ganske sikkert, at vore dybere Søbunde 

 ikke huser Spongiller, Hydra, Hirudineer, Bryozoer, andre Insektlarver end Dipterer, 

 Isopoder og ej heller Gasteropoder. Det er vel muligt, at visse Søer kan byde paa 

 et Par andre Copepoder og Ostracoder, maaske et Par Dafnier og Rhabdocoeler og 

 lidt flere Hydrachnider end Furesøen; men at Artsantallet skulde stige synderligt, er 

 højst usandsynligt. 



Jeg har det Indtryk, at Furesø, hvad dens Dybvandsfauna angaar, giver et 

 ganske godt og korrekt Billede af, hvad vore Søer og dermed ogsaa de baltiske Soer 

 med Maximaldybder paa 30 — 50 m i saa Henseende er i Stand til at præstere. 



De baltiske Sobundes Artsfattigdom er da et Fænomen, som trænger 

 til nærmere at belyses. 



For at forstaa dette Fænomen vil det formentlig være det naturligste lidt nær- 

 mere at gaa ind paa Ekmann's Studier af Vatterns Fauna (1915). Det er selvfølgelig 

 uheldigt, at Furesø skal sammenlignes med en saa stor og dyb Sø, men derved er i 

 Øjeblikket intet at gøre. Vattern og Furesø er de eneste Søer Nord for Alperne, 

 hvis Bundfauna nu er nærmere udredet. I hvert Fald maa man med en vis Beret- 

 tigelse kunne sammenligne Faunaen paa ca. 35 m i Vattern med Faunaen over Fure- 

 soens dybeste Partier. Kaarene her er vel ikke de samme som paa de skraanende 

 Flader i en stor c. 120 m dyb So, men vi kan nu ikke i Øjeblikket skafi'e bedre 

 Materiale til Sammenligning. 



Ekjman henfører Vatterns Bundfauna til tre Grupper: 1. Den litorale-sublitorale 



