167 



skillo et Elemi'iil, der ikke synes at strække sig ud til Søerne over det mellemeuro- 

 pæiske Sletteland og videre nordpaa. Det bestaar væsentlig af Asellus cavalicum, 

 Niplianins piileanus samt de abyssale Limnæer. Af Øjesyn ved jeg, i hvilken utrolig 

 Mængde Krebsdyrene befolker Schweizersoernes ])rofunde Region. De nordeuropæiske 

 og baltiske Soer har et andet Faunaelement, som kort kan betegnes som de Lovén- 

 ske Relikter; Ekman (1915 p. 395) har sikkert Ret i, at der bortset fra dem 

 næppe findes en fra den centraleuropæiske Dybvandsfauna specifik nordisk Fauna. 

 Ubiquisterne og de Former, der fra Litoralregionen vandrer ud paa dybere Vand, 

 er for Vatterns og de alpine Soers Vedkommende enten de samme Arter, eller de er 

 i det store og hele nær beslægtede. 



Ser vi nu med disse Meddelelser for Øje paa Faunaen i Furesøens profunde 

 Region, bliver vi slaaet af folgende Resultat. 



De store dybe Søers Dybvandsfauna (Ekmans Gruppe: den sublitorale profunde 

 Fauna) er faktisk om end sparsomt, repræsenteret i Furesø. Den Gruppe, der næsten 

 mangler er netop de sublitorale Arter; af Ubiqvisterne er der kun yderst faa tilstede. 

 Resultatet er lige det omvendte af, hvad man kunde have ventet. 



Man kunde have troet, at den Del af de store Søers Fauna, som fortrinsvis 

 lever i den øvre Del af deres profunde Region, og hvis Hjem egentlig er disses sub- 

 litorale Region (ud til c. 50 m), var den, der rykkede ud og tog Furesøbunden med 

 dens Maximaldyb paa c. 40 m i Besiddelse. Endvidere maatte man tro, at de store 

 Søers udpræget profunde Former helt havde manglet. Det er lige det omvendte, der 

 viser sig at være Tilfældet. Er man først kommen saa langt, begynder man at forstaa, 

 at Livskaarene paa Bunden af Furesø vistnok paa væsentlige Punkter er meget van- 

 skeligere end paa Bunden af de store, dybe Soer. De Former, der helt har tilpasset 

 sig til Livet i den profunde Region, kan ogsaa leve selv under saa extreme Kaar 

 som dem, Furesø byder. For de Former derimod, der hører til Litoralregionens nedre 

 Grænser, er Kaarene, saa snart de kommer udenfor Vegetationen, af den Natur, at 

 de faktisk ikke kan klare Situationen. 



Paa den mest ubegribehge Maade standser i Furesø næsten al Vegetationszonens 

 rige Dyreliv et eller andet Sted i Skalaflejringernes Bælte (7 — 15 m). Brinckman siger 

 udtrykkelig (1905 Anm. p. 28) om Rhabdocoelerne: „Den interessante Udvandring af 

 Breddens Arter til dybere Vand som Du Plessix har iagttaget i Genfersøcn, findes 

 ikke". Ditlevsen siger: „Skalbæltet afspærrer — uvist af hvilken Grund — hvad 

 Oligochæterne angaar, Dybvandsformernc fra Bredformerne"'. Søren Jensen kommer 

 for Østracoder og Copej)oder til et ganske lignende Resultat. Jeg for mit Vedkom- 

 mende kan tilføje: det afspærrer Dybvandets Amfipoder og Insektlarver fra Litoral- 

 regionens. 



Sporgsmaalet, der altsaa nu rejser sig, er dette: Hvad er det for en Faktor, 

 der i Furesø hindrer Litoralregionens Dyreliv i at brede sig ud over 

 Søbunden? I det jeg gaar ud fra, at Furesø i det store og hele kan opfattes nogen- 

 lunde som Typen paa middelstore baltiske Soer med Dybder paa indtil c. 40 — 50 ni, 

 er jeg tilbøjelig til at udvide Sporgsmaalet saaledes: Hvad er Grunden til 



