169 



Buiuk'ii oniliTiit som vod Ovcilhulen ; dot er dorfor ret naturli<<t, at disso Soor liar 

 en yderst artrig Fauna. 



Vort Resultat: at Iltmængden paa Bunden af Furesøen om Sommeren var meget 

 ringe, var omtrent samtidig blevet paavist ogsaa for andre baltiske Soers Vedkom- 

 mende. Halbfass var kommet til et lignende Resultat, hvad de pommerske Soer 

 angaar; Freidenfei.t (1912) viste det samme for Ørensøen i Smaaland, og i 1910 

 angav Schickendantz, at i Sakrower See ved Potsdam i en Dybde af Si^im, altsaa 

 næsten svarende til Furesoens var Iltmængdcn i hele Sept. — Okt. — Nov. = 0. Det 

 var efter ham Dyrelivet, der opbrugte alt Ilten. I disse nordtyske Soer er imidlertid 

 endnu den Dag i Dag Sobundens Fauna meget lidt kendt. 



Det var egentlig forst ved Juday's og Birge's store Arbejde over The inland lakes 

 of Wisconsin (udk. 1911, men først naaet os, da Brøndsted og mit Arbejde var trykt) 

 og ved Thixemaxns Undersogelser i Eifelmaarene i 1915, at Tanken om Afhængig- 

 hedsforholdet mellem Sobundens Fauna og Vandets Iltholdighed fra de lose Hypo- 

 thesers Verden blev loftet op mod Kendsgerningernes klare Dagslys. 



Hvad vi havde forsøgt at gennemføre alene for Furesøens Vedkommende, har 

 BiRGE og JuDAY faact gennemført for c. 150 amerikanske Soer. Kendskabet til Søernes 

 Thermik og Chemi blev ved dette Arbejde oget i høj Grad. I det store og hele 

 supplerer vore Undersogelser vistnok hinanden; men selv Birgels og Juday's Arbejde 

 omfattede ikke Bundfaunaen i de undersøgte Søer. Man kan altsaa ikke fra dette 

 hente nogensomhelst direkte Oplysning, om hvorvidt den større eller mindre Iltmængde 

 i en Søs dybere Vandlag over bestemmende Inflydelse paa Bundfaunaens Rigdom og 

 Sammensætning. Alligevel blev disse Undersogelser theoretisk set af stor Betydning 

 for mine Studier, fordi man ud fra dem med ret stor Sikkerhed kan slutte sig til, 

 at Iltmængden i de meget store og dybe Søer maa være større ved Bunden end i de 

 middelstore. 



P). og J. inddeler de af dem undersøgte Søer i to store Grupper: de, hvis sam- 

 lede Vandmasse om Sommeren fra Bund til Overflade kommer i Cirkulation, og de, i 

 hvilke der altid forbliver en større eller mindre Vandmasse, som unddrages Circulationcn. 

 De første er de ganske lave Soer med Dybder paa 3 — 10 m (Eksempler fra Under- 

 søgelsesterrainet: Lyngbysø, Bagsværdso, Bastrupso). Den anden Gruppe indeholder 

 Søer, som i Ihermisk og kemisk Henseende forholder sig yderst forskeUig. I nogle er 

 det Lag, der ikke deltager i Cirkulationen, meget ringe (Farumsø, Søllerodso), i andre, 

 f. Ex. Furesø, tykkere (c. 10 — 15 m). I disse dybere Søer sker der altsaa i Sommerens 

 Løb i den Del af Vandmassen, som ikke deltager i Cirkulationen, og som altsaa ligger 

 nærmest Bunden, ot Iltforbrug, der i nogle Soer belober sig til indtil c. 80% af den 

 Iltmængde, der er i Overlladon; i andre er Iltforbruget saa stærkt, at der om Som- 

 meren overhovedet ikke er Spor af opløst Ilt i storre eller mindre Dele af de nedre 

 Vandlag. Furesø hører til den første af de to Grupi)er, men den yderst lave Ilt- 

 nicvngdo (0,92, maalt -^/j, 1907) tyder pag, at den i botænkehg Grad kan nærme sig lil 

 den siilste. B. og J. omtaler Søer, hvor al Ilt i et Vandlag af forskellige Tykkelse 

 er opbrugt i hele 5 IMaanedcr af Aaret. Ilttabet begynder, som naturligt er, allid 

 først at vise sig nærmest Bunden; der er maalt Vandlag, hvor al Ilt mangler lil en 

 Tykkelse af c. 15 m. I Lake Mendota var ^/:, af hele Vandmassen blottet for Hl. 



D. K. D. VidcnsU. SdsU. Skr., n.itui vldensk. og luiitliciii. Afcl., 8. Uxkkc, III. 1. 22 



