212 



4 



nævnte Maalinger saavel i Hvile som under Arbejdet, vil Differensen mellem de 

 fundne Værdier give den af Arbejdet medførte Forøgelse af den optagne Iltmængde. 

 Denne Iltforøgelse vil dog kun være et Maal for den stedfundne Stofskifteforøgelse 

 under Forudsætning af, at Arbejdets Varighed har været tilstrækkelig stor. Organis- 

 men kan nemlig ved en stærk, vilkaarlig Forøgelse af Aandedrættet optage noget 

 mere Ilt, end der netop er Brug for i Øjeblikket; men dette Overskud forbruges, 

 saasnart det forcerede Aandedræt ophører. Heraf benytter Svømmeren sig, naar han 

 vil dykke under Vandet. Han forcerer i saa Fald Aandedrættet i nogen Tid og op- 

 naar derved, dels at udlufte en stor Del af den i Blodet og Vævene oplagrede Kul- 

 syre, dels at optage saa megen Ilt som muligt i Blodet. Derved bliver det ham mu- 

 ligt at vedligeholde Stofskiftet under Vandet i 1 — 2 Min. Direkte er en saadan Op- 

 tagelse af et Overskud af Ilt og dettes senere Forbrug paavist ved fysiologiske 

 Undersøgelser'). Ved flere af de Forsøg, som i det følgende skal omtales, vil det 

 desuden vise sig, at der under det aandelige Arbejde er en vis Tendens til periodisk 

 Iltoptagelse. I et Tidsrum af f. Eks. 5 Min. optages et ret betydeligt Overskud af 

 Ilt, som derefter forbruges i de næste 10 Min., hvor der kun optages meget smaa 

 Mængder. Denne Periodicitet optræder dog i Almindelighed kun i Begyndelsen af et 

 aandeligt Arbejde; efter ca. 30 Min. Forløb synes Iltoptagelsen at blive ret konstant. 

 Naar Forsøget altsaa blot har en saadan Varighed, tør man gøre Regning paa, at 

 den optagne Iltmængde virkelig er forbrugt og følgelig Maal for det stedfundne 

 Stofskifte. Naar Becker og Olsen ikke slog ind paa denne nemme Vej, var det 

 nærmest af tekniske Grunde. Laboratoriet raadede dengang kun over et Haldane'sk 

 Luftanalyseapparat af ældre Konstruktion, som var ret upraktisk. En nøjagtig Kul- 

 syrebestemnielse tog ikke blot lang Tid, men var ogsaa legemlig anstrengende, saa 

 at der paa en Dag næppe lod sig udføre mere end 10 — 12. At opnaa rigtige Ilt- 

 bestemmelser med dette Apparat var vel ikke ligefrem umuligt, men krævede i 

 hvert Fald saa lang Tid, at de praktisk talt var udelukkede. Derfor findes der kun 

 meget faa Iltbestemmelser i Becker og Olsen's Arbejde, og efter mit Kendskab til 

 Analyseapparatets Ejendommeligheder kan jeg ikke tillægge dem noget Værd. 



Den anden Maade, paa hvilken man — uafhængig af Iltbestemmelser — kan 

 finde den virkelige Stofskifteforøgelse, bestaar i en Maaling af den udluftede Kul- 

 syremængde. Under det aandelige Arbejde er Aandedrættet som oftest, om end ingen- 

 lunde altid, baade hyppigere og dybere end i Hvile. Deraf følger, at det pr. Sek. 

 indaandede Rumfang Luft, som vi for Nemheds Skyld i det følgende vil kalde 

 „Aandefanget", bliver større. Med enhver saadan Forøgelse af Aandefanget følger nu 

 ikke blot, som alt omtalt. Optagelse af en større Mængde Ilt, men ogsaa Udskillelse 

 af en større Mængde Kulsyre, og da denne kun for en ringe Del skyldes Aande- 

 drætsmusklernes forøgede Arbejde, maa den hidrøre fra en Udluftning af Organismens 

 Beholdning. Man kan nu anstille følgende Dobbeltforsøg. Først udføres et aandeligt 



') Liljestrand: Über die Grösse der Kohlensäureabgabe bei Verminderung des Kohlensäurepartiar- 

 druckes in den Alveolen. I Skandinav. Archiv für Physiologie, Bd. 33, 1916, S. 173. 



