17 



225 



man saa nær som mulig vil finde ligestore Slofskiflelilvæksler i de forskellige Ar- 

 bejdsperioder ved at regne med et jævnt varierende Hvilestofskifte. 



Denne Beregningsmaade er derfor gennemført ved saa godt som alle Forsøgene. 

 De i Kolonnerne „Overskud" opførte Tal er Differenserne mellem del faktiske Slof- 

 skifte i de enkelte Perioder og Hvileslofskiflel, tænkt jævnt varierende mellem de 

 fundne Værdier. Endelig er i Kolonnerne „M" anført Middeltallene af disse Difi"e- 

 renser, selvfølgelig beregnede med Hensyntagen til Periodernes ulige Længde. Det 

 maa dog straks bemærkes, at denne Beregningsmaade ikke kan anvendes i alle 

 Tilfælde, fordi Hvilestofskiftet ikke kan synke ubegrænset. I Forsøget N. 5 aftager 

 Iltoptagelsen fra 5 cm.' til 4 cm.'' i Løbet af 40 Min. Hvis dette blev ved, vilde 

 Stofskiftet synke til Nul, naar Arbejdet blev fortsat endnu i 3 Timer. Det sker 

 selvfølgelig ikke; der maa i hvert enkelt Tilfælde være et vist Minimum, som Stof- 

 skiftet ikke kommer ned under. Hvornaar dette Minimum naas, har vi vel i Al- 

 mindelighed intet Middel til at afgøre, men ved tilstrækkelig langvarige Arbejder 

 maa det i hvert Fald kunne naas, før Arbejdet hører op. Følgelig vil det være 

 ganske urigtigt at tænke sig Hvilestofskiflet aflagende jævnt under hele Arbejdet, 

 og gennemfører man desuagtet Beregningen ud fra denne Forudsætning, maa man 

 komme til meningsløse Resultaler. Exempler i denne Retning er forekommet, og 

 der skal ved Omtalen af dem blive gjort Rede for den Beregningsmaade, der da maa 

 anses for den rigtigste. I Tabellerne er de Forsøg, hvor en afvigende Beregnings- 

 maade er gennemført, mærkede med * ved den første Roperiode eller '* ved den 

 anden Roperiode efter Arbejdet. 



Stofskiftets Afhængighed af Opmærksomhedsanspændeisen. 



Hvis en Fysiker med slor Nøjagtighed maalle en eller anden Virkning, f. Ex. 

 en Stangs Forlængelse under forskellige Forhold, men ganske undlod al lage Hen- 

 syn til Størrelsen af de virkende Aarsager, f. Ex. de forskellige Temperaturer, saa 

 vilde man finde det ret meningsløst, fordi der intet kunde slulles af de fundne Tal. 

 Det samme vil naturligvis gælde paa ethvert andet Omraade. Der er ingen Mening 

 i at bestemme Stofskiftetilvækslerne under aandelige Arbejder med størst mulig 

 Nøjagtighed, naar man ganske undlader at lage Hensyn til de udførte Arbejders 

 Størrelse. Del forandrer ikke i mindste Maade Sagen, al vi ikke kan maale aande- 

 lige Arbejders absolute, men kun sut)jektivl vurdere deres relative Størrelse. Ar- 

 bejder af nogenlunde ensartet Natur kan altid ordnes i en Trinrække efter den An- 

 strengelse, de koster det enkelte Individ. Enhver, som overhovedet har lært al regne, 

 vil med større eller mindre Sikkerhed kunne addere en Række encifrede Tal. Men 

 del er kun faa Mennesker, som vil være istand til at lære to fircilïrede Tal udenad 

 og derefter multiplicere dem uden at notere noget, før Resultatet er naael. Mellem 

 disse to Grænser ligger de Regneopgaver, som Folk i Almindelighed er istand til at 

 løse „i Hovedet", og Opgavernes Vanskelighed vokser ligefrem med Komplikationen. 

 Den Anstrengelse, en Opgave kræver, bliver desto større, jo tiere Tal der samtidig 



D. K. D. VidcDsk. Selak. Skr., naturvldensk. og mathem. Afd. 8. Række, III. 2. 29 



