236 



28 



ligefrem Følge af det Faktum, at der eksisterer en statisk Muskelvirksomhed, der 

 kun kan vedligeholdes ved Transformation af Musklernes kemiske Energi i). Hvis 

 en Muskelgruppe holdes spændt f. Ex. for at forhindre en Vægt fra at synke mod 

 Jorden, saa præsteres der intet ydre Arbejde, men Stofskiftet forøges, og desto mere 

 jo større Vægten er. Tænker vi os nu Muskelspændingen modvirket, ikke ved en 

 Vægt af bestemt Størrelse, men derimod ved en tilsvarende Spænding i de antago- 

 nistiske Muskler, saa forandres Situationen derved aldeles ikke. Der præsteres til 

 Stadighed intet ydre Arbejde, kun er der til den oprindelige Muskelspænding kom- 

 men Antagonisternes Spænding, hvorved Stofskiftet yderligere maa forøges. Da en 

 Forøgelse af Muskeltonus, hvorved ingen ydre Bevægelse indtræder, kun er mulig 

 paa den Maade, at modsat virkende Muskelgruppers Spænding holder hinanden i 

 Ligevægt, saa maa en saadan Tonusforhøjelse nødvendigvis medføre et forøget Stof- 

 skifte. Tilvæksten maa blive desto større, jo flere Muskler der træder i Virksomhed, 

 og jo større Spændingen bliver i disse; derfor kan saa smaa Tilvækster som de, 

 det her drejer sig om at forklare, med Lethed tilvejebringes ad den Vej. Det skal 

 senere blive paavist (jvf. Fig. 14 og Forklaringen til denne), at et ingenlunde særlig 

 voldsomt Muskelarbejde kan medføre en Tonusforøgelse, som efter Arbejdets Ophør 

 vedbliver at bestaa i nogen Tid og kræver en Forøgelse af den optagne Iltmængde 

 paa 0,5 cm-ys. Dette er adskilligt mere, end der er Tale om ved de i Fig. 6 frem- 

 stillede Forsøg. 



Efter det anførte kan der næppe være nogen Tvivl om, at en Forhøjelse af 

 Muskeltonus kan forklare de anormale Stofskiftetilvækster ved de omtalte Forsøg. 

 Spørgsmaalet bliver saaledes blot, om der kan føres noget Bevis for Rigtigheden af 

 den opstillede Hypotese: at en særlig stærk Koncentration af Opmærksomheden paa 

 et aandeligt Arbejde medfører en forhøjet Muskeltonus. Inden jeg gaar over til at 

 omtale de Forsøg, der er anstillede for om muligt at faa dette Spørgsmaal besvaret, 

 vil det være hensigtsmæssigst at gøre Rede for en Række andre F'orsøg, hvis højst 

 besynderlige Resultater i Virkeligheden lader sig forklare ved den samme Hypotese. 

 Det første af disse, P. 10, maatte nødvendigvis, saalænge del stod isoleret, betragtes 

 som mislykket, skønt Maalefejl af en saa gennemgribende Natur maatte anses for 

 udelukkede. Det er imidlertid netop slige „mislykkede" Forsøg, der er de mest lære- 

 rige, naar man først har fundet punctum saliens. Resultaterne er fremstillede paa 

 sædvanlig Maade i Fig. 7. Saavel Iltoptagelse som Kulsyreudskillelse faar i Begyn- 

 delsen af Arbejdet smaa Tilvækster, men aftager derefter saa stærkt, at den gennem- 

 snitlige Stofskifteforøgelse bliver negativ. Aarsagen til denne Forandring kan næppe 

 være tvivlsom. Det Arbejde, F'p. skulde udføre, var en Optælling af e'erne i en fore- 

 lagt trykt Tekst, men paa Grund af mangelfuld Instruktion gav Fp. sig til at tælle 

 samtlige Bogstaver, hvilket er ret anstrengende, naar man kun maa lade Øjnene 

 glide hen over Teksten og ikke maa tage en Finger tilhja^lp. Forsøgslederen op- 



') Tigeustedt: Die I^liysiologie des Stoffwechsels, i Nagels Handbuch der Phys. des Menschen, 

 Bd. 1 S. 456. Kroman: Laws of muscular action. Kgl. danske Videnskabernes Selskabs Biologiske Med- 

 delelser, I, 1. Kbhn. 1917, S. 11. 



