31 



239 



liar nil faklisk riinclcl Stod muler Forsøgcl L. 2; i de første 20 Min. af det foran- 

 drede Aandcdræt sker der saa godt som intet, men i de sidste IT) Min. stiger den 

 optagne Iltprocent fra 2,73 i Hvile til 3,09. Det var altsaa lænkeligt, at der — trods 

 Fp.s bevidste Slappelse af alle Muskler — slet ikke har fundet nogen Tonusforan- 

 dring Sled, men al det kun drejer sig om en bedre Udnyttelse af Indaandingsluften 

 ved formindsket Aandefang; i saa P'ald beviser Forsøget aabenbarl intet. Som Kon- 

 trol har jeg derfor anstillet et andel Forsøg, L. 14. Fp. sad her paa en almindelig 

 Stol uden Støtte for Ryggen og havde til Opgave, dels at holde sig saa rank som 

 muligt, altsaa vedligeholde Kropmuskulaturens Tonus, dels at nedsætte Aandefangel 

 stærkt ved Formindskelse af Aandedrætshyppiglieden. Ved uforandret Muskellonus 

 maatte en meget stærkere Udnyttelse af Indaandingsluften ventes end i L. 2, hvor 

 Organismen paa Grund af Muskelslappclsen kunde nøjes med mindre Ilt. Der er 

 dog ikke nogen væsentlig Forskel mellem de lo Forsøgs Resultater. Iltprocenten 

 stiger i L. 14 fra 2,43 til 2,84 altsaa med 0,41 "/o, medens den i L. 2 steg med 0,36 "/o. 

 Desuden aflager Iltoptagelsen i L. 14 med 0,377 cm-'/s, medens den i de tilsvarende 

 15 Min. af L. 2 aftager med 0,393 cm ' s. Der er altsaa virkelig i Forsøget med 

 Muskelslappelse en ringere Udnyttelse af Indaandingsluften og en slørre Nedsættelse 

 af Iltoptagelsen, men Differenserne er rigtignok for smaa til al have nogen Betyd- 

 ning. Den eneste sikre Forskel mellem de to Forsøg er den, al Fp. under Anstren- 

 gelsen for at bevare Muskellonus momentvis følle sig paa Grænsen af Bevidstløshed 

 og tillige kom i Sved, medens der ikke var Spor af slige ubehagelige Fornemmelser 

 ved Muskelslapj)elsen. Men denne subjektive Forskel kan ikke forklare, hvorfor der 

 ingen objektiv Forskel er paa Forsøgsresultaterne. 



Kontrolforsøget er altsaa slaact fejl, og da Resultaterne i L. 2 og L. 14 er meget 

 nær de samme, bliver Spørgsniaalet blot, hvor Fejlen er begaaet. Her synes nu ikke 

 ret vel at kunne være Tvivl. For del første er det meget nemt, naar man halvvejs 

 ligger i en magelig Stol, at slappe Musklerne saa meget som muligt, hvorimod man 

 vanskelig kan indestaa for Vedligeholdelsen af en konstant Spænding. Is.ær i de 

 Momenter, hvor Fp. var ved at tabe Bevidstheden, kan en Muskelslappelse let være 

 indtraadt uden hans Vidende. For del andet er der i begge Forsøgene en betydelig 

 Formindskelse af Iltoptagelsen. Det er let forslaaeligl, hvis Muskelspændingen er 

 aftaget, da Organismens lllbehov derved bliver mindre, hvorimod det ikke er let at 

 indse, hvorledes samtlige Funktioner kan foregaa uforstyrrede trods et stærkt ned- 

 sat Slofskifte. Begge de anførte Kendsgerninger tyder paa, al del maa være Forsøget 

 L. 14, der er slaaet fejl, idet Fp. ikke har været istand til at overholde Instruk- 

 tionen: den uforandrede Muskellonus. Jeg har iøvrigl gentaget Forsøget, idet Aande- 

 fangel ikke blev mere formindsket, end al Fp. stadig var ved fuld Bevidsthed og 

 efter bedste Evne søgte at vedligeholde Muskellonus. Ikke desto mindre blev Iltop- 

 tagelsen ringere, saa at en Slappelse af Muskellonus synes al være en uundgaaelig 

 Følge af en vilkaarlig Formindskelse af Aandefangel. Delle strider ikke mod Bohrs 

 Fremstilling, thi hans Betragtninger er rent teoretiske, og han anfører intet eksperi- 

 mentalt Bevis for, at et Menneske kan formindske Aandefangel og desuagtet optage 



